Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/176/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі Рудніцькій О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гусятинськї селищної ради Гусятинського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Гусятинського селищного голови про звільнення з роботи, поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гусятинськї селищної ради і просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Гусятинського селищного голови №5 від 04.01.2018 року про звільнення його з роботи, також просив поновити його на посаді директора КП «Водоканал Сервіс» .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, він з 05 січня 2015 року по день звільнення працював директором комунального підприємства «Водоканал Сервіс» (далі- КП «Водоканал Сервіс») власником якого є Гусятинська об»єднана територіальна громада.

В період з 18 квітня 2016 року по 26 січня 2017 року він неодноразово звільнявся відповідачем з вищевказаної посади, а саме, 18.04.2016 року, 16.06.2016 року, 23.08.2016 року, 26.01.2017 року, але був поновлений на вказаній посаді рішеннями Гусятинського районного суду від 03.06.2016 року, 11.08.2016 року, 20.10.2016 року та відповідно 20 квітня 2017 року.

Як стало йому відомо 15.01.2018 року його розпорядженням Гусятинського селищного голови від 04.01.2018 року за №5 було звільнено з посади директора КП «Водоканал Сервіс» за п.2 ст.36 КЗпП України у зв»язку із закінченням строку трудового договору.

Вказане звільнення з посади директора позивач вважає незаконним, мотивуючи тим, що:

в порушення ст.116 КЗпП України йому в день звільнення з роботи не було вручено трудову книжку та не проведено повний розрахунок із виплати заробітної плати;

питання про звільнення не могло вирішуватися, оскільки він в день його звільнення з роботи перебував на лікарняному.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у відповіді на відзив та в письмових поясненнях від 11 квітня 2018 року та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивач був найнятий Гусятинською селищною радою на посаду директора комунального підприємства «Водоканалсервіс» терміном на три роки з 05.01.2015 року по 05.01.2018 року про що був укладений контракт від 05.01. 2015 року та проведено запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1. Вказав, що у п.п. «а» п.24 розділу 5 вищевказаного контракту передбачено одну із підстав його припинення - припинення після закінчення терміну дії контракту. У п.30 розділу 6 вказаного контракту зазначено, що контракт діє по 05 січня 2018 року.

Крім того вказав, що на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, яка передбачає однією з підстав припинення трудового договору - закінчення строку у звязку із закінченням його строку, може бути припинений тільки строковий трудовий договір. Припинення такого трудового договору не вимагає заяви чи якогось іншого вираження волевиявлення працівника. Вважає, що оскільки звільнення працівника на підставі вищевказаної норми КЗпП України не є звільненням за ініціативою роботодавця, тому таке звільнення може відбутися як у період тимчасової непрацездатності працівника так і під час його перебування у відпустці.

Також зазначив, що позивача зі сторони відповідача листом від 30 жовтня 2017 року за № 7 було попереджено про відсутність наміру продовжувати з ним трудові відносини та про їх припинення.

Посилаючись на наведене, вважає вищевказане розпорядження законним, обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Крім того вказав, що працівниками комунального підприємства «Водоканалсервіс» при процедурі звільнення ОСОБА_1, з останнім було проведено розрахунок, здійснено запис у його трудовій книжці та видано її позивачу у відповідності до вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Звернув увагу і на те, що оскільки позивач не відноситься до категорій осіб, визначених КЗпП України, яким встановлено гарантії у разі звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України, а тому останній не мав права на обов»язкове працевлаштування у зв»язку із закінченням строку трудового договору та збереження за ним середньої заробітної плати на період працевлаштування.

Посилаючись на вищенаведене, вважає позовні вимоги позивача безпідставними в задоволенні яких слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 найманий Гусятинською селищною радою на посаду директора КП «Водоканал-сервіс» смт. Гусятин терміном на три роки з 05 січня 2015 року по 05 січня 2018 року, що стверджується контрактом від 05.01.2015 року та копією трудової книжки ОСОБА_1 серії УКР № 1813468 заповненою 10.10.1987 року.

Позивач не заперечував проти укладення контракту 05 січня 2015 року. Зазначене підтверджується підписом ОСОБА_1, як керівника підприємства наявним у п.32 розділу 6 вказаного контракту( а.с. 20).

З наведеного вбачається, що контракт (особлива форма трудового договору) з позивачем ОСОБА_1 укладався відповідачем як з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади селища Гусятин, яке підзвітне та підпорядковане Гусятинській селищній раді.

Відповідно до п.1.1, 1.3 Статуту КП «Водоканал-сервіс» утворене рішенням сесії Гусятинської селищної ради на підставі закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Органом управління майном є Гусятинська селищна рада. Підприємство є самостійним суб»єктом господарювання, який діє на основі повного госпрозрахунку.

Згідно п. 6.3, 6.4 розділу 6 Статуту призначення та звільнення керівника здійснюється Власником на контрактній основі. Керівник може бути звільнений з посади з ініціативи Власника до закінчення терміну дії контракту за згодою власника.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.7 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Приписами п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №203 від 19.03.1993 року рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови.

Згідно п.п.7,8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою КМУ №203 від 19.03.1993 р. та п.9 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ №170 від 19.03.1994 р. контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами, якщо інше не передбачено умовами контракту, і може бути змінений за угодою сторін в письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення прийняття керівника на посаду ( наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті.

Статтею 36 КЗпП України передбачені підстави припинення трудового договору.

Відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно п.17 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою КМУ №203 від 19.03.1993 р. та п.21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ №170 від 19.03.1994 р. при розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з п.8 статті 36 КЗпПУ, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

Відповідно до п. 18 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою КМУ №203 від 19.03.1993 р. та п.24 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ №170 від 19.03.1994 р. за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладено на новий строк.

Відповідно до п.2 розділу 1 Контракту на підставі контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та органом управління майном.

Розділом 5 Контракту передбачено підстави внесення змін і доповнень до контракту та його припинення.

Так, згідно п. 24 Контракт припиняється: а) після закінчення терміну його дії; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 26, 27 цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Пунктом 9 розділу 2 Контракту передбачено, що орган управління майном звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Відповідно до п.30 розділу 6 Контракту строк дії контракту до 05 січня 2018 року.

Отже, між сторонами був укладений контракт строком на три роки відповідно до положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» №170 від 19.03.1994 та Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого зазначеною постановою Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що питання про продовження дії контракту або укладення на новий строк сторонами не вирішувалося, заяви від позивача про продовження контракту не надходило до відповідача.

При цьому, позивач був завчасно попереджений відповідачем про відсутність намірів продовжувати з ним дію контракту або укладати з ним новий трудовий контракт, що підтверджується листом-повідомленням №7, врученим відповідачем позивачу 30 жовтня 2017 року на якому є відомості ( підпис ОСОБА_1П.) про те, що позивач ознайомлений із вказаним листом 30.10.2017 року.

Так, розпорядженням Гусятинського селищного голови від 04 січня 2018 року №05 «Про звільнення директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» ОСОБА_1П.» ОСОБА_1 звільнено з 05 січня 2018 року із займаної посади директора вказаного підприємства на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового контракту від 05.01.2015 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача.

За таких обставин, суд вважає, що звільнення позивача ОСОБА_1 було проведено у зв'язку із закінченням строку дії контракту згідно умов контракту та у відповідності до вимог КЗпП України, що унеможливлює поновлення позивача на посаді директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс».

Твердження позивача та його представника в судовому засіданні про те, що питання про звільнення позивача не могло вирішуватися, оскільки він на час звільнення знаходився на лікуванні, суд не приймає до уваги, оскільки припинення трудового договору із позивачем відбулося на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, а не у зв»язку із звільненням його з ініціативи власника, а тому норма ч.3 ст.40 КЗпП України на такі правовідносини не поширюється.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що в день його звільнення не проведено з ним розрахунок, оскільки вони спростовуються зведеною відомістю сум для зарахування на картрахунки розрахункові кошти від 05.01.2018 року та платіжним дорученням № 406 від 05. 01.2018 року з яких вбачається, що ОСОБА_1 в день його звільнення з посади, проведено виплату розрахункових коштів на його картку працівника в сумі 10967.21 гривень.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що йому не проведено повністю розрахунок, а саме, не оплачено за 04 січня 2018 року, оскільки як стверджено представником відповідача, свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також не заперечено самим позивачем в судовому засіданні, останній в цей день на роботі не працював. Офіційних даних про те, що він перебував на лікарняному не подав.

Суд також критично оцінює посилання позивача та його представника на те, що в день звільнення позивача з роботи йому не було видано трудову книжку, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які в судовому засіданні підтвердили факт того, що ОСОБА_1 в день звільнення його з роботи останньому в телефонній розмові повідомлено про необхідність з»явитися на підприємство для видачі йому трудової книжки, що й не заперечено самим позивачем в судовому засіданні .

Безпідставними є також твердження позивача та його представника про те, що йому в день звільнення не видано наказ про його звільнення, оскільки на відміну від звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за ст.ст. 40, 41 КЗпП України, зобовязання щодо видачі працівнику копії наказу при звільнені за закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України), законом не передбачено. Крім того, судом встановлено, що в день видачі розпорядження, позивач не працював, відповідачем в телефонному режимі йому повідомлено про звільнення і він мав можливість отримати розпорядження про його звільнення з роботи.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що його звільнено з ініціативи власника і крім цього не відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді та спростовуються зібраними у справі доказами.

Твердження позивача про те, що його не ознайомлено відповідачем і він не отримував у відповідача листа-повідомлення селищного голови від 30.10.2017 року №7 про відсутність наміру продовжувати дію контракту або укладення з ним нового трудового контракту, суд вважає безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у суді і спростовуються копією зазначеного листа, на якому міститься підпис позивача на підтвердження отримання вказаного листа 30.10.2017 року. Будь-яких інших доказів на спростування того, що він не ознайомлений із вказаним вище листом і не отримував його у відповідача позивачем суду не надано і в судовому засіданні не здобуто.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 адресовані Гусятинському селищному голові, які надав суду представник відповідача, оскільки вони отримані в останньої не у відповідності до вимог ЦПК України щодо порядку допиту свідка, а бере до уваги пояснення ОСОБА_4 допитаної в якості свідка в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищенаведене, вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1.

На підставі вищенаведеного, КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителя селища Гусятин, вул. Крушельницької, 1/4 Гусятинського району Тернопільської області до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, , місце знаходження якої селище Гусятин, провулок Героїв Майдану,1 Гусятинського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Гусятинського селищного голови Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області № 05 від 04 січня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Водоканал сервіс» та поновлення його на роботі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення буде складено 10 липня 2018 року.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Т.М. Цвинтарна