Номер провадження: 22-ц/785/6511/18
Номер справи місцевого суду: 2-895/12
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна, зданого на зберігання та відшкодування моральної шкоди, на ухвалу Саратського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Бучацької А.І. 18 червня 2018 року у смт. Сарата,-

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна, зданого на зберігання та відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-3).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 18 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року залишено без розгляду (а.с. 137-138).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, та постановити нову, якою задовольнити його заяву, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, він пропустив строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення з поважних причин, бо не отримав вчасно копію заочного рішення, та не був належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи (а.с. 144-146).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди. З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 стягнуто 43 000 кг зерна ячменя та 42 554 кг ріпаку, загальною сумою 196 314 гривень: моральну шкоду - 5 000 гривень, витрати на правову домогу - 5 000 гривень та судовий збір на загальну суму 10 215, 60 гривень. Крім того, з ОСОБА_2 на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 2 061 гривні.

Ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення) визначала, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Статтею 284 діючого ЦПК України визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Частина 1 ст. 288 ЦПК України встановлює, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що статті 284, 288 ЦПК України (в новій редакції) підлягали застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не встановлюють нових обов'язків, не скасовують та не звужують права, належні учасникам справи щодо строків, порядку оскарження та підстав скасування заочного рішення та не обмежують їх використання порівняно зі статтями 228, 232 ЦПК України (в старій редакції).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_4, були присутніми у попередньому судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 22 січня 2013 року (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено розписками відповідача в рекомендованих повідомленнях про вручення судових повісток (а.с. 20; 25-26), але до суду не з'явився, не повідомляв про поважні причини неявки та не надавав заяви про розгляд справи за його відсутності.

26 лютого 2013 року у справі ухвалено заочне рішення, копія якого була направлена відповідачу ОСОБА_2 01 березня 2013 року рекомендованим листом (а.с.35). Відповідно до рекомендованого повідомлення, копія заочного рішення була вручена відповідачу 02 березня 2013 року (а.с.36).

14 березня 2013 року відповідач ОСОБА_2 подав до Саратського районного суду заяву про перегляд заочного рішення від 26 лютого 2013 року (а.с.38). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року зазначена заява була визнана неподаною та повернута відповідачу (а.с.40).

Досліджені судом матеріали справи дають підстави для обгрунтованого висновку, що відповідач достеменно знав про те, що в Саратському районному суді перебувала на розгляді цивільна справа, отримував судові виклики, однак не з'являвся у судове засідання та не повідомляв про поважні причини неявки; 02 березня 2013 року отримав копію заочного рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідач подав до Саратського районного суду 13 лютого 2018 року (а.с.97), тобто майже через п' ять років після отримання ним копії заочного рішення, зі значним пропуском строку, визначеного ч.2 ст.284 ЦПК України.

За змістом ст ст.120 123 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів того, що існували особливі та непереборні обставини, які об'єктивно завадили йому після отримання 02 березня 2013 року копії заочного рішення, у встановлений законом строк звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущено без поважних причин, у зв'язку із чим підстави для поновлення зазначеного строку - відсутні.

Більш того, поновлення зазначеного строку без наведення поважних причин, після спливу майже п'яти років після набрання заочним рішенням законної сили, буде порушенням принципу правової визначенності та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що апелянт пропустив строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення з поважних причин, бо не отримав вчасно копії заочного рішення, та не був належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, оскільки матеріалами справи встановлено, та підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідач неодноразово викликався у судові засідання судом першої інстанції, у які не з'являвся без поважних причин, а згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію заочного рішення апелянт отримав ще 02 березня 2013 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш