Провадження № 22-ц/801/153/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О.С.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 рокуСправа № 127/15530/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.

за участю секретаря судового засідання Куленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_4 про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року, ухвалене в складі судді Вохмінової О.С., дата складання повного тексту рішення 27 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Департаменту архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 був власником будинковолодіння АДРЕСА_1, яке було розташоване на ділянці, площею 1430 кв.м. 26 квітня 1991 року позивач придбала у ОСОБА_5 будинок «А», житловою площею 29,3 кв.м., вбиральню «В», теплицю «Г», паркан № 1, що розташовані на ділянці, площею 600 кв.м., в позові також зазначила, що з попереднім власником вони встановили порядок користування ділянкою.

З метою економії часу та будівельних матеріалів в 1994 році ОСОБА_5 та ОСОБА_3 домовились, що будівництво нового спільного будинку на два окремих входи буде здійснене на місці її теплиці «Г».

ОСОБА_6 було виділене окреме домоволодіння АДРЕСА_2 і усно один одному надали згоду на будівництво.

В 1997 році зовнішні будівельні роботи були завершені. Сім`я ОСОБА_5 раніше закінчила оздоблювальні роботи і здала свою частину будинку до експлуатації, а потім продала ОСОБА_4

Позивач будівельних робіт не проводила. В 2011 році приватизувала свою земельну ділянку, на якій розташована її частина будинку.

В 2016 році ОСОБА_4 без її згоди почав над своєю частиною зводити другий поверх, тепер дощові води потрапляють на її дах і руйнують її частину будинку.

В 2016 році ОСОБА_3 завершила оздоблювальні роботи своєї частини і звернулась до компетентних органів із заявою про прийняття її частини будинку до експлуатації, проте комісія відмовила у цьому, оскільки ОСОБА_4 не надав згоди.

Вважає, що будівництво хоча і є самочинним, проте проведене з дотриманням будівельних норм і правил, а тому, на підставі ст.ст. 328, 331, ч. 5 ст. 376, 392 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудований будинок «Д» з мансардою «м/Д», загальною площею 91,9 кв.м., в тому числі житловою площею 62,6 кв.м., прибудову «а1», площею 6,2 кв.м., веранду «а2», площею 3,5 кв.м., сараї «а3», «Е».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Судові витрати залишені за позивачем.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних, допустимих і достатніх доказів для визнання за позивачем права власності на самочинно збудований будинок «Д» з мансардою «м/Д», прибудовою «а1», верандою «а2» в матеріалах справи немає. Також відсутні правові підстави відповідно до ст. 376 ЦК України для визнання права власності на сараї «а3», «Е», оскільки вони зведені після набуття ОСОБА_3 права власності на будинок «А».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, а також на неправильно застосовані норми матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги те, що будівництво знаходиться в задовільному стані та відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, згідно звіту КП «ВМБТІ».

Судом не призначено будівельно-технічної експертизи, що призвело до порушень положень ст.ст. 103,104 ЦПК України.

Не зазначено судом і права відповідача ОСОБА_4, які порушені зазначеним будівництвом, а відсутність згоди на забудову суміжних землекористувачів сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права власності, якщо забудовником виконані усі вимоги будівельного законодавства.

Не враховано, що на момент проведення технічної інвентаризації житлового будинку та розгляду справи у суді, в Україні діяв Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків , садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд , громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт № 79 від 24 квітня 2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилаючись на необґрунтованість аргументів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач самочинно добудувалась із явними порушеннями будівельних норм, зокрема пожежної відстані між будинками не існує, мансардний поверх побудований без додержання будівельної фізики, навантажень і впливів на сусідні будівлі, санітарних та будівельних норм.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради посилаючись на необґрунтованість аргументів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що суд першої інстанції належним чином врахував всі обов'язкові умови визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_1. На підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 1991 року у власність перейшли цілий житловий будинок «А», житловою площею 29,3 кв.м., з господарськими будівлями, вбиральня «В», теплиця «Г», паркан № 1. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м.

07 жовтня 2011 року ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, площею 600 кв.м., по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1996 року. Відповідно до договору у власність останнього перейшли цілий житловий будинок «А» з прибудовою, 1994 року побудови, жилою площею 42,9 кв.м., огорожа № 1, криниця «К», вбиральня «В». Станом на сьогоднішній день ОСОБА_4 здійснює реконструкцію другого поверху будинку «А» на підставі будівельного паспорта, виданого ДАМтК Вінницької міської ради 23 грудня 2015 року та повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

На підставі матеріалів інвентаризаційних справ суд встановив, що будинок «А», який належить на праві власності ОСОБА_4 та самочинно збудований будинок «Д» на земельній ділянці ОСОБА_3, фактично є зблокованими, спільної стіни будинки не мають. Будинки побудовані на місці теплиці «Г». Згідно матеріалів інвентаризаційної справи по будинковолодінню АДРЕСА_2, будинок «А», що належить на праві власності ОСОБА_4, станом на 1997 рік був окремим будинком. Відміток про його зблокування немає.

Разом з тим, згідно матеріалів інвентаризаційної справи по будинковолодінню АДРЕСА_1, технічного паспорту на домоволодіння, будинок «Д» є самочинно збудованим, 1997 року побудови, зблокований із сусіднім будинком «А», що належить на праві власності ОСОБА_4

Також судом було установлено, що будівництво ОСОБА_3 здійснене без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи і без належно затвердженого проекту. Дозволу на будівництво будинку, на його зблокування, ОСОБА_4 не давав.

09 листопада 2015 року за результатами перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 головним інспектором будівельного нагляду ДДАБІ у Вінницькій області Сорокою Д.В. був складений акт № 1069-ПП. З виходом на місце встановлено, що ОСОБА_3 не виконала припис від 15 серпня 2014 року щодо приведення об`єкту будівництва до вимог чинного законодавства і не оформила документацію на будівництво житлового будинку, чим порушила п.3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Інспектором був складений протокол відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та 13листопада 2015 року на підставі постанови № 401 на останню було накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень.

06 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до КП «ВМБТІ» з заявою про винесення на розгляд комісії по прийняттю в експлуатацію збудованого нею будинку «Д» з прибудовою «а1» та господарськими будівлями.

В 2017 році КП «ВМБТІ» надало звіт про проведення технічного обстеження, відповідно до якого за результатами проведення технічного обстеження об`єкта житлового будинку, прибудови, веранди, мансарди, сараїв по АДРЕСА_1, встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації.

31 травня 2017 року даний звіт був розглянутий ГУДСУ з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на предмет дотримання вимог пожежної та техногенної безпеки при будівництві і експлуатації. Позивачу по справі надана відповідь, що при експлуатації житлового будинку «Д» з мансардою «м/Д» та прибудовою по АДРЕСА_1 необхідно дотримуватись регламенту проведення робіт технічного обслуговування конструктивних елементів та інженерних мереж. До початку експлуатації житлового будинку привести систему опалення та вентиляції даного житлового будинку у відповідність до вимог ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування».

26 липня 2017 року ГУ ДСНС України у Вінницькій області надана повторна відповідь, що лист від 31 травня 2107 року не дає права ОСОБА_3 на експлуатацію самовільно збудованих об`єктів з порушенням чинних будівельних норм та правил..

Разом з тим, 12 червня 2017 року на засіданні комісії про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна за заявою ОСОБА_3 було вирішено відмовити в прийнятті до експлуатації житлового будинку «Д» з мансардою «м/Д», загальною площею 91,9 кв.м., в тому числі житловою 62,6 кв.м., прибудови «а1», площею 6,2 кв.м., веранди «а2», площею 3,5 кв.м., сараїв «а3», «Е». Підставою відмови стало те, що відсутня заява власника межуючого будинку АДРЕСА_2 про надання згоди на прийняття об`єктів до експлуатації.

Також установлено, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до компетентних органів щодо порушення його прав і вжиття заходів відносно самочинного будівництва ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами справи та спростовує аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3, в частині відсутності порушених прав ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що позивачем не надано і у матеріалах справи немає належних, допустимих і достатніх доказів для визнання за нею права власності на самочинно збудований будинок «Д» з мансардою «м/Д», прибудовою «а1», верандою «а2».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлені у справі обставини дають можливість стверджувати, що правовідносини, які виникли регулюються ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відніс предмет спору до об`єктів самочинного будівництва, визначив правовідносини сторін, які виникають щодо таких об`єктів відповідно до закону.

Стаття 376 ЦК України визначає два випадки, які надають право суду визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, відповідно до її частини третьої та частини п`ятої.

Згідно з ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Саме на підставі частини п`ятої зазначеної статті цивільного кодексу позивач просив визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Комплексний аналіз ст.ст. 331,375,376,380 ЦК України, дає можливість стверджувати, що правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України, може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого обєкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що самочинно збудоване нерухоме майно відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам визначеним законом.

Технічний звіт КП «ВМБТІ» про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта від 16.05.2017 року також не дає у повному обсязі відповіді на питання відповідності спірного об`єкта визначеним законом нормам та правилам.

Докази наявні в матеріалах справи свідчать, що самочинно збудований будинок «Д» зблокований із сусіднім будинком «А», що належить на праві власності відповідачу.

Колегія суддів вважає, що таке зблокування очевидно порушує права власника суміжного будинку, оскільки здійснено впритул його будинку без дотримання пожежної відстані між будинками, позбавлення можливості його обслуговування, в порушення будівельних норм та правил, що унеможливлює визнання права власності на такий об`єкт на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України.

З огляду на встановлене, колегія суддів не може прийняти аргументи апеляційної скарги щодо відсутності порушення прав відповідача, власника сусіднього будинку, та відповідності зведеного позивачем будинку будівельним нормам та правилам.

В той же час аргументи відзивів на апеляційну скаргу поданих відповідачами знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та є обгрунтованими.

Стаття 392 ЦК України, на яку позивач також посилається у позові, не може бути застосована судом, оскільки не регулює спірні відносини. Захисту за ст. 392 ЦК України підлягає лише існуюче, дійсне право власності, якого як вбачається зі справи, у позивача на самочинно збудоване нерухоме майно ще не має.

Також, колегія суддів вважає безпідставними аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом процесуальних норм, які визначають порядок призначення судом експертизи по справі, оскільки обов'язковість призначення судом експертизи визначена ст. 105 ЦПК України і норми цієї статті містять вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов'язаний призначити своєю ухвалою експертизу. Однак обставини які склались по даній справі не входять до цього переліку.

ОСОБА_3 ні при розгляді справи у суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги не ставила питання про призначення судово-будівельної експертизи, хоча обовязок доказування правомірності будівництва покладено на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Решта аргументів апеляційної скарги не є суттєвими, не спростовують правильні по суті висновки суду першої інстанції та не вказують на неправильність його рішення, а тому не потребують детального аналізу та мотивів їх відхилення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А.Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

Підпис Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А.Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.