Дата документу 17.08.2018
Справа № 334/4070/17
Провадження № 2/334/818/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання право власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов, який згодом було уточнено, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання право власності.

Позов обґрунтовано наступним.

Відповідно до договору дарування від 09 листопада 2007 року ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_2, прийняла в дар належні ОСОБА_3 19/50 (девятнадцять пятдесятих) частин жилого будинку, розташованого за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, будинок 25 на земельній ділянці площею 593 кв. м.

Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради №1003р від 26.06.2009 про надання дозволу на будівництво нової житлової прибудови на існуючому фундаменті по вул. Учнівській, 25, дозволено ОСОБА_2 будівництво нової житлової прибудови на існуючому фундаменті розміром 9,40 х 5,80 х 1,5 х 2,20 х 4,15 х 7,78 м на земельній ділянці площею 0,0587 га по вул. Учнівській, 25, м. Запоріжжя, 69065.

Співвласником вказаного домоволодіння є ОСОБА_3 З технічного паспорту фактично підтверджується, що кожному з співвласників домоволодіння належить ізольована квартира або домоволодіння з окремим виходом, юридично кожен володіє часткою у спільному майні не виділеною в натурі, що призводить до певних незручностей та обмежень у здійсненні прав власника. Позивачка почала реконструкцію своєї частини будинку, у звязку з чим частка позивача та відповідача у домоволодінні змінилася.

Позивачка звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з Заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру №2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська, 25 та отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № Т-0194 від 26.05.2017 р.

Отримавши відмову, позивачка звернулась до суду з вищезазначеною вимогою та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі: припинити право власності на обєкт нерухомого майна, а саме на 19/50 частки квартири, що знаходиться у житловому будинку, розташованому за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, будинок 25, у звязку із знесенням; виділити в натурі у власність ОСОБА_2 69/100 часток спільного майна домоволодіння за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, будинок 25; визнати право власності на 69/100 часток спільного майна домоволодіння за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, будинок 25

В судовому засіданні представник позивача підтримала свої вимоги. Пояснила, що в позивача немає можливості провести реєстрацію права власності на новопобудоване майно, оскільки відсутні необхідні документи для реєстрації знесення частини будинку, а реєстрація нової прибудови можлива після реєстрації попереднього стану. Відповідач не надає добровільної згоди на проведення відповідних дій щодо реєстрації. Тому питання стоїть щодо визнання саме права власності, а не зобовязання державного органу щодо вчинення певних дій. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. В заяві надав пояснення, що ним дійсно заперечувався право власності позивача на домоволодіння після проведення нею реконструкції, так як він вважав, що після знесення її частки та реконструкції будинку, змінилась не тільки частка позивача відповідно до даних технічного паспорту, в тому числі змінилась й частка відповідача, але після того, як ухвалою суду від 19.10.2017 року було зобовязано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» провести розрахунок часток жилого будинку, що знаходиться за адресою: вул. Учнівська 25, м. Запоріжжя, який належить у різних частках: ОСОБА_2 19/50, ОСОБА_3 31/50 та після вивчення акту від 18.12.2017 року відповідач погодився з тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 дійсно обґрунтовані.

Дослідивши надані письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 09 листопада 2007 року ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_2, прийняла в дар належні ОСОБА_3 19/50 частин жилого будинку, розташованого за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, будинок 25 на земельній ділянці площею 593 кв. м. (а.с.6, 7, 8)

Відповідно до листа №п-01904 від 26 травня 2017 «Про розгляд звернення» Департамент реєстраційних послуг повідомив ОСОБА_2 про розгляд її звернення щодо реєстрації права власності на новозбудований обєкт нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська 25, та розяснено порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно: реєстрації права власності на новозбудований обєкт нерухомого майна, реєстрацію припинення права власності на обєкт нерухомого майна, який знесений. (а.с.11)

Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради №1003р від 26.06.2009 про надання дозволу на будівництво нової житлової прибудови на існуючому фундаменті по вул. Учнівській, 25, дозволено ОСОБА_2 будівництво нової житлової прибудови на існуючому фундаменті розміром 9,40 х 5,80 х 1,5 х 2,20 х 4,15 х 7,78 м на земельній ділянці площею 0,0587 га по вул. Учнівській, 25, м. Запоріжжя, 69065. (а.с.12)

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №707807 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0597 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська 25, на підставі рішення тринадцятої сесії пятого скликання Запорізької міської ради 349/179 від 27 червня 2007 року.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 3 лютого 2016 року ТОВ «ЗМБТІ» ОСОБА_3 є власником 31/50 частини жилого будинку 325 по вул. Учнівській у м. Запоріжжя, ОСОБА_2 власником 19/50 частини жилого будинку (знесено). Побудовано самочинно веранду літ. а2, сарай літ. К., приміщення літ. А №1-4, а2.

На підставі акту Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.12.2017 року після проведення розрахунку часток визначено, що ОСОБА_2 користується: в житловій прибудові літ. А? - холом 2-2 пл. 33, 8 м?, кімнатою 2-3 пл. 13,2 м?, санвузлом 2-4 пл. 6,7 м?, кухнею 2-5 пл. 12,1 м?, сходами 2-6 пл. 5,7 м? - загальною площею 71,5 м?, мансардою літ. мс над житловою прибудовою літ. А?- яка складається із: холу 2-7 п. 37, 5 м?, комори 2-8 пл. 5,0 м?, санвузла 2-9 пл. 3,2 м?, кімнати 2-10 пл. 19,7 м? - загальною площею 65, 4 м?, самочинно побудованою верандою літ. а?, яка складається із веранди 2-1 пл. 3,8 м? з ганком, погрібом літ. пг1, самочинно побудованим сараєм літ. К, вбиральнею літ. Л, вольєром літ. М, навесом літ. Н, парканом № 9, хвірткою № 10, воротами № 11, парканом № 12, парканом № 13, парканом № 14, парканом № 19, замощенням ІІІ вартістю 1743 грн. загальною вартістю 1 197 567 грн., що складає 69/100 частини обєкту нерухомості.

ОСОБА_3 користується: житловим будинком літ. А, який складається із: кімнати 1-3 пл. 11,7 м?, санвузла 1-4 пл. 3,7 м?, частини кухні 1-5 пл. 2,5 м? - загальною площею 17,9 м?, житловою прибуовою літ. А1, яка складається із: частини кухні 1-5 пл. 10,5 м?, кімнати 1-6 пл. 10,4 м?, кімнати 1-7 пл. 7,8 м?, кімнати 1-8 пл. 17,9 м? - загальною площею 46,6 м?, в житловій прибудові літ. А2 коморою 1-2 пл. 2,9 м?, прибудовою літ. а1, яка складається із коридору 1-1 пл. 6,3 м?, з ганком та козирком, погрібом з шийкою літ. пг, сараєм літ. З, гаражем літ. Е, з оглядовою ямою, вбиральнею літ. Ж, вольєром літ. О, навісом літ. Р, воротами № 5, парканом № 6, зливною ямою № 7, водопроводом № 8, водопровідним колодязем № 2, парканом № 15, парканом № 16, парканом № 17, парканом № 18, парканом № 20, замощенням І, замощенням ІІ загальною вартістю 543583 грн., що складає 31/100 частини обєкту нерухомості.

Відповідно до вказаного акту частка обєкту нерухомості Позивача ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська, 25, після проведення розрахунку часток ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації» з урахуванням самочинно побудованих будівель становить 69/100, а частина обєкту відповідача ОСОБА_3 31/100 частини обєкту нерухомості.

Згідно з поданими до суду документами позивач та відповідач є співвласниками жилого будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська, 25.

Між співвласниками фактично встановлено порядок користування належними їм частками будинку.

Частки вказаного будинку, що належить позивачу та відповідачу, в натурі не виділялися, тобто є ідеальними.

Підставами припинення права власності згідно з ч. 1 ст. 346 ЦК є: відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; знищення майна; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; викуп земельної ділянки у звязку із суспільною необхідністю; викуп нерухомого майна у звязку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; викуп безгосподарно утримуваних памяток історії та культури; звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерть власника. Наведений перелік не є вичерпним, оскільки ч. 2 ст. 346 ЦК зазначається, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем заявлено вимогу про припинення права власності на нерухоме майно, а саме на 19/50 частки квартири, що знаходиться в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська 25, зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору дарування /1230/ від 9 листопада 2007 року в звязку із знесенням, тобто підставою для припинення права власності зазначено знищення майна.

Проте зазначені вимоги не можуть бути задоволені, оскільки 19/50 часток жилого будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Учнівська 25 в натурі не виділені і не є окремим обєктом нерухомої власності, а є частиною жилого будинку, що належать позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності.

Щодо позовних вимог про виділення в натурі у власність ОСОБА_2 69/100 часток спільного майна домоволодіння - жилого будинку, припинення права спільної часткової власності на жилий будинок, визнання права власності на 69/100 часток квартири в житловому будинку, визнання право власності на 69/100 частини житлового будинку, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 331 ЦК України набуття права власності на нерухоме майно відбувається після введення в експлуатацію та державної реєстрації об'єкта будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Частинами 3,4 ст. 357 ЦК України встановлено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, без їх згоди чи відповідно рішення суду.

Згідно з п.п. 9, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", зазначено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Суд вважає, що позивачем не надано необхідних та достатніх доказів у підтвердження законності вказаних дій, так як надання дозволу на будівництво прибудови у житловому будинку, не є належним доказом виконання позивачем даного розпорядження та дотримання норм матеріального права при здійсненні перебудови та надбудови у будинку.

Вимоги позивача щодо визнання права власності на 69/100 частини житлового будинку м. Запоріжжя, вул. Учнівська 25, яка збільшилася в результаті перепланування частини цього житлового будинку є формою втручання в дискреційні повноваження відмов реєстраційних органів та виходить за межі завдань цивільного судочинства.

Суд не може підміняти собою органи, які у відповідності до Конституції України наділені повноваженнями на здійснення реєстрації / добудови (прибудови) житлового будинку, іншої будівлі, споруди.

Крім того, позивач як на підставу своїх вимог не надала суду доказів того, що реєстраційними органами їй було відмовлено у здійсненні такої реєстрації.

Лист №п-01904 від 26 травня 2017 «Про розгляд звернення», на який посилається позивачка, не є відмовою реєстраційного органу, оскільки в ньому викладений порядок проведення реєстрації права власності на новозбудований обєкт нерухомого майна та розяснено позивачці необхідність звертатися із заявою про реєстрацію права власності та необхідним пакетом документів до неї через центр надання адміністративних послуг, які будуть розглянуті державним реєстратором.

З огляду на викладене, оскільки право власності на прибудову не було зареєстровано в установленому законом порядку, то неможливо вирішити питання щодо виділення в натурі 69/100 частини спільного майна, припинення права спільної часткової власності на будинок, визнання права власності на 69/10 частини жилого будинку.

На підставі викладеного ,керуючись ст.ст. 2-4,12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання право власності.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Гнатюк О.М.