Справа № 675/2711/16-ц
Провадження № 2/675/10/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2018 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Трасковського С.Л., за участю: секретаря Ящука О.І., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, мотивуючи тим, що 07 червня 2016 року помер його брат ОСОБА_7 Останній склав за життя два заповіти. За заповітом від 28.08.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_8, ОСОБА_7 заповів належні йому на підставі сертифікатів ХМ 0233587, ХМ 0233350 земельні ділянки, що знаходяться на території Білогородської сільської ради, ОСОБА_5, а за заповітом від 17.11.2014 року, посвідченим секретарем Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, заповів земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №679783, ОСОБА_6

Позивач, посилаючись на норми, встановлені в ст.ст.225, 1257 ЦК України, вважає дані заповіти недійсними, оскільки протягом останніх років життя та в дні складення заповітів ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями, а тому перебував у стані, в якому він не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

В судових засіданнях позивач та його представник пдтримали позовні вимоги, з підстав, вказаних у позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подала до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказала, що підстав для визнання заповіту, складеного ОСОБА_7 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 28.08.2008 року, немає за відсутності будь-яких доказів того, що заповідач в момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

В судових засіданнях ОСОБА_2 свою позицію, викладену в запереченні, підтримала повністю, просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказав, що немає підстав вважати, що на момент укладення заповіту від 17.11.2014 року, посвідченого секретарем Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, ОСОБА_7 був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

В судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 позицію свого довірителя підтримав, просив в позові відмовити.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 22.06.2017 року за клопотанням представника позивача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу,

Ухвалою суду від 14.02.2018 року було призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу.

На час проведення вказаних первинної та додаткової екпертиз провадження у справі зупинялось.

Суд, засулухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, приходить до наступних висновків.

28.08.2008 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_8, яким заповів земельні ділянки, що знаходяться на території Білогородської сільської ради і належать йому на підставі сертифікатів ХМ 0233587, ХМ 0233350, ОСОБА_5

Також, ОСОБА_7 відповідно до заповіту, посвідченого 17.11.2014 року секретарем Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області ОСОБА_9, на випадок своєї смерті розпорядився державним актом на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, серії ЯК №679783 на користь ОСОБА_6

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст.1247 ЦК України.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно з пп.5 п.б ч.1 ст.38, ч.ч.1, 4 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції Закону станом на 17.11.2014 року) до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Відповідно до п.1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. За змістом п.1.1. розділу III цього Порядку посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.52, ст.56 Закону України «Про нотаріат» (в редакції Закону на час вчинення оспорюваних заповітів) про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Оспорювані заповіти відповідають за формою та змістом встановленим вимогам на час їх складання. В заповітах зазначено також відомості про особу спадкодавця, а саме дату і місце його народження, місце проживання, а також дату та час посвідчення кожного заповіту. Вказані заповіти прочитані спадкодавцем та підписані ним. Особу ОСОБА_7 та його дієздатність перевірено під час посвідчення заповітів.

Крім того, заповіт, складений 28.08.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_8,зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №6525 та внесений до Спадкового реєстру. Заповіт, складений 17.11.2014 року та посвідчений секретарем Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №49 та внесений до Спадкового реєстру. Зазначене підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.07.2016 року, оригінал якої знаходиться в спадковій справі щодо майна ОСОБА_7

Також, відповідно до рішення №3 першої сесії Білогородської сільської ради Ізяславського району першого скликання від 26.11.2010 року секретарем сільської ради обрано депутата ОСОБА_9. Одночасно їй надано повноваження секретаря виконкому сільської ради.

Рішенням №54 від 23.12.2010 року виконавчого комітету Білогородської сільської ради Ізяславського району обовязки із вчинення нотаріальних дій на території Білогородської сільської ради покладено на секретаря виконавчого комітету цієї ради ОСОБА_9.

ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що вона, як посадова особа органу місцевого самоврядування, посвідчила заповіт ОСОБА_7 17.11.2014 року. До цього заповідач звертався до неї, щоб з?ясувати які документи необхідно подати, щоб посвідчити заповіт. Обидва рази ОСОБА_7 був в тверезому стані. Під час посвідчення заповіту будь-яких сумнівів в здатності ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними у неї не виникло.

08.06.2016 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ №280705.

Після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується їх заявами, які містяться в спадковій справі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були рідними братами, що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії ЯК №750624 та запису акта про народження №50 від 29.09.1959 року ОСОБА_7, з яких видно, що батьками обох були ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Обґрунтовуючи недійсність заповіту, позивач посилався на те, що волевиявлення заповідача не було вільним, так як його брат ОСОБА_7 на момент складання обох заповітів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через зловживання алкогольними напоями, мав неадекватну поведінку, в звязку із чим проходив курс лікування з 08 по 18 липня 2007 року в Хмельницькій обласній лікарні №2.

Згідно із ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо в Книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тому, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12.

Як з?ясовано судом із пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, за життя ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями, напротязі останніх 14-15 років перед смертю ніде на працював, заробляв на життя, підробляючи у сусідів, часто за горілку. Через зловживання алкоголем страждав галюцінаціями, влаштував пожежу у власній хаті.

Крім того, свідок ОСОБА_13, яка працює фельдшером виїзної бригади в Білогородському пункті екстренної медичної допомоги, вказала, що в липні 2007 року вона прибула на виклик сусідів до ОСОБА_7, в якого були зорові та слухові галюцінації внаслідок зловживання алкоголем. Тому ОСОБА_7 було направлено на лікування в Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №2 (с.Городище).

Вказане також підтверджено і свідками ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

З листів №674 від 08.07.2016 року Ізяславської ЦРЛ, №3696 від 12.07.2016 року Хмельницької обласної психіатричної лікарні №2 та медичної карти №54487 стаціонарного хворого ОСОБА_7 встановлено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №2 з 08.07.2007 року по 18.07.2018 року з діагнозом «Стан відміни з галюцинозом». 18.07.2018 року ОСОБА_7 був виписаний з лікарні як працездатний.

Після проведеного лікування він був поставлений з 05.11.2007 року на облік лікаря-нарколога в Ізяславській ЦРЛ, що підтверджується листом Ізяславської ЦРЛ №580 від 16.05.2017 року та довідкою від 24.04.2017 року.

Разом з тим, як слідує з довідки №174 від 24.04.2017 року, на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті не знаходився.

Як видно з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7, він з 1995 по 2016 роки не одноразово звертався за медичною допомогою, проходив диспансерні огляди з приводу різних захворювань, в тому числі цирозу печінки, забійних ран тощо. Крім того, 30-31.08.1999 року лікувався стаціонарно через отруєння алкоголем. В той же час, у вказаній картці відсутні записи про надання ОСОБА_7 медичної допомоги психіатричного характеру.

Також з доповідної в.о. завідувача Білогородської АЗПСМ від 14.07.2016 року встановлено, що в амбулаторній карті хворого ОСОБА_7 даних про направлення до психіатричної лікарні у період з 2005 по 2016 років немає.

Крім того, допитані в якості свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 вказали, що ОСОБА_7 алкоголь вживав, але не часто, ним не зловживав, працював у сусідів, випасав череду, навчався на тракториста.

Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_7, останній проходив навчання на курсах трактористів машиністів категорії «А» в Хмельницькому обласному навчально-курсовому комбінаті з 21.11.2007 року по 27.05.2008 року.

У відповідності до ст.ст.3, 7 Закону України «Про психітричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

За ухвалами суду від 22.06.2017 року та 14.02.2018 року було проведено первинну та додаткову посмертні судово-психіатричні експертизи №537 від 13.09.2017 року та №382 від 31.05.2018 року відповідно, згідно висновків яких ОСОБА_7 не страждав психічними захворюваннями, які могли вплинути на його психічний стан дати укладення оспорюваних заповітів, а також міг розуміти значення своїх дій, усвідомлювати їх і керувати ними під час складання вказаних заповітів.

Таким чином, оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд приходить до переконання в тому, що волевиявлення ОСОБА_7 під час складання заповітів від 28.08.2008 року та 17.11.2014 року було вільним і відповідало його внутрішній волі. При цьому твердження свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про зложивання ОСОБА_7 алкогольними напоями, що призводило до розладів поведінки, не вказує на те, що саме під час складення оспорюваних заповітів заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, а також те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними заповітів, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.225, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 23, 81, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі:

ОСОБА_5, НОМЕР_1, виданий Ізяславським РВ УМВС України у Хмельницькій області 04.03.2008 року, місце проживання:ІНФОРМАЦІЯ_2;

-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 21.08.2018 року.

Суддя: С.Л.Трасковський