Справа № 214/7369/17
2/214/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.

секретаря судового засідання Печарник З.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Кривого Рогу справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський страховий дім», про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення пункт 8 Полісу №АЕ/30611092 від 15.04.2015 р. в частині недопущення керування осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійським стажем страхувальника менше 3-х років.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.04.2015 р. між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Київський страховий дім» (Відповідач) було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3061092. Під час укладення договору страхування Позивач мала прізвище ОСОБА_3, 24.04.2015 р. уклала шлюб та змінила прізвище на «Росовецька». Згідно із п.7 полісу забезпеченим був автомобіль ОСОБА_4 2000 року випуску реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. Строк дії полісу встановлено з 16.04.2015 р. по 15.04.2016 р. 02.02.2016 року даний автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Потерпілим від даної ДТП є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є власниками автомобілів, що зазнали механічних пошкоджень. Вказані особи звернулись до відповідача з проханням відшкодувати їм завдану матеріальну шкоду, проте Відповідач відповіддю. За №1210 від 09.08.2016 р. відмовив потерпілим у страховому відшкодуванні. свою відмову мотивував тим, що під час ДТП автомобіль ОСОБА_4 знаходився під керуванням чоловіка позивача ОСОБА_7, водійський стаж якого становить менше трьох років, а тому відсутні підстави для страхового відшкодування. Ознайомившись з полісом Позивач вважає його таким, що значно звужує її права на користування належним їй автомобілем , а тому умова полісу щодо недопущення осіб з водійським стажем менше 3 років повинна бути визнана нікчемною з моменту укладення договору, адже автомобіль подружжя ОСОБА_7 придбавало з метою використання обома (чоловіком і дружиною). Відповідно до ст.. 17 Закону України «про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається окрім випадків передбачених законодавством. Зазначивши в тексті полісу про не допуск до керування транспортним засобом осіб, водійський стаж яких менше трьох років, відповідач значно обмежив право споживача, оскільки фактично така умова не дозволяє відшкодовувати завдану матеріальну шкоду потерпілим, хоча під час укладення договору Позивач вважала, що укладаючи вказаний договір вона забезпечить страхове відшкодування у випадку ДТП. Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема ст. 18 передбачено перелік несправедливих умов у договорах та він не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну позову, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Укладаючи договір страхування, Позивач, бажала використовувати автомобіль самостійно та передавати його в керування своєму чоловікові,і при цьому Відповідач не розяснив їй наслідки укладення такого договору, Позивач навіть не читала його, оскільки довіряла Відповідачу. Відповідач надав Позивачу заповнений бланк договору, пояснивши, що це типова форма договору, яка розроблена законодавцем, та ввів позивача в оману щодо наявності необхідності страхового стажу, жодним словом про це не обмовившись. Враховуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що у мови полісу значно обмежують, звужують права позивача, тим паче в теперішній час потерпілі від ДТП звернулись до суду із позовом до чоловіка Позивача.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду та наполягає на розгляді за відсутності відповідача, оскільки останній жодного разу не зявився у судове засідання.

Представник відповідача, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмовий відзив в якому вказує, що заперечує проти заявлених вимог вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, які підлягають застосування, а саме до даних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до п.2.1 ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Закону «Про страхування», цим та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Так, при укладенні Договору (Полісу №АЕ/3061092) застосовано коригуючи коефіцієнт, відповідно до якого до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років, при цьому відповідно до п.8 полісу «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» визначено особливу умову використання (експлуатації ТЗ, відповідно до якої не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Відповідно до положень ч.1 ст. 626 ЦК України права та обовязки сторін виникають з підстав та умов визначеним Сторонами в правочині. У свою чергу сторонами даного правочину визначено особливі умови за яких у Страховика виникає обовязок здійснювати виплату страхового відшкодування. Відповідно до умов Полісі АЕ/3061092 вбачається, що особи відповідальність яких застрахована за правочином є особи водійський стаж яких має бути більше трьох років. Водійський стаж ОСОБА_7 особи, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, обчислюється з 16.02.2013 р. та становить менше 3-х років. Вказане свідчить, що цивільно-правова відповідальність такої особи відповідно до умов полісу не є застрахованою, а отже в силу вимог Закону у страховика не виникає обовязку щодо виплати страхового відшкодування, оскільки зобовязання страховика за спірним полісом обмежуються шкодою, завданою конкретними особами, вказаними у полісі, а не будь-якими особами, які керують забезпеченими транспортним засобом; та у даному випадку за полісом №АЕ/3061092, страховий випадок не настав, а отже відсутні і зобовязання Страховвика виплачувати суму страхового відшкодування. Листом від 09.08.2016 р. Відповідач повідомив учасників ДТП, що не визнає майнові вимоги, оскільки експлуатацію здійснювала особа відповідальність якої за умовами правочину не є застрахованою, а тому вказана подія не страховим випадком у розумінні Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у Страховика не виникає обовязку відшкодовувати шкоду, завдану ОСОБА_7, відповідальність якого не є застрахованою за умовами полісу. Також, безпідставно позивач застосовує положення Закону України «про захист прав споживачів», без урахування спеціальних норм матеріального права, так як Закону України «про захист прав споживачів» ніяк не регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і не спрямований на забезпечення відшкодування шкоди , заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Позивач не є споживачем у розмінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Про страхування», положеннями ЦК України. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватись на правовідносини, що виникають із Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Крім того, на дату укладенні полісу Позивач та ОСОБА_7 та на дату придбання транспортного засобу не були подружжям. При цьому подружні стосунки жодним чином не виплавають на визнання умов правочину недійсними, нікчемність умов полісу, як і на право Позивача користуватись ТЗ. Всі дані в поліс внесено на підставі даних наданих Позивачем, а строк дії полісу та особливі умови узгодженні між сторонами даного правочину. Позивачем необґрунтовано в силу якої норми матеріального права встановлена нікчемність «умов полісу щодо недопущення осіб з водійським стажем менше 3 років».

У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Так, згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3061092 , укладеного 15.04.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ « Київський страховий дім» було забезпечено транспортний засіб ОСОБА_4, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 8-9). Крім того, у полісі зазначено, що страховий платіж у розмірі 447,12 грн страхувальник сплатив 15 квітня 2015 року, тобто під час укладення цього договору.

З постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі №210/2406/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 (чоловіка Позивача) за ст. 124 КУпАП, вбачається, що 02.02.2016 р. близько о 07-50 год. за участі водія ОСОБА_7, який керував автомобілем Skoda Octavia д/3 АЕ 9275 НН по вулиці Каховська в м. Кривому Розі не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою , не вибрав безпечної швидкості, допустив занос автомобіля, в наслідок чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9, продовжив неконтрольований рух та здійснив наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортна пригода автомобілі отримали механічні пошкодження та ОСОБА_7 було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.13-14).

Потерпілі внаслідок вище вказаного ДТП звернулись до Відповідача з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою від 02.02.2016 р. Однак листом відповідача за вих. №1210 від 09.08.2018 р. повідомлено, що Відповідач не визнає майнові вимоги, оскільки експлуатацію транспортного засобу здійснювала особа відповідальність за якої за умовами правочину (полісу №АЕ/3061092) не є застрахованою, а тому вказана подія не є страховим випадком в розумінні Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у страховика не виникає обовязку відшкодовувати шкоду завдану ОСОБА_7, відповідальність якої не є застрахованою за умовами полісу. (а.с. 11-12).

З ухвал про відкриття провадження у справі вбачається, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен окремо, звернулись до суду з позовами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП до ОСОБА_7 (а..с 15, 16).

Відповідно до ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень п.1.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору

Згідно із п. 17.6. Положення «Про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673 особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Ст.. 172 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів»

У відповідності до п. 2.1 Положення «Про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний дотримуватися такого: самостійно встановлювати індивідуальний розмір страхового платежу шляхом добутку базового платежу та відповідних коригуючих коефіцієнтів. При розрахунку страхового платежу положення статті 8 та пункту 13.2 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), а також пункту 4 розділу II Закону України від 5 липня 2012 року № 5090-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застосовуються лише за наявності відповідних підтвердних документів. Застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення.

Зокрема, у Схемі застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при укладенні договорів страховик при укладенні договору застосовує тип коригую чого коефіцієнту «Водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором»

Так, відповідно до Розділу 8 Полісу сторони погодили особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, зокрема не допущення осіб з водійським стажем менше трьох років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-років.

Тобто судом установлено, що сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину та схвалення його умов .

Загальні підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті 998 ЦК України, якою передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

З Пленуму Верховного Суду України у п.п. 7,8 постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Доводи Позивача на несправедливість положень п. 8 Полісу в частині недопущення до керування осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійським стажем страхувальника менше 3-х років, оскільки обмежують і звужують її права, судом не беруться до уваги оскільки пункт передбачений Розділом 8 договору є повністю узгодженим та взаємопов'язаним з іншими умовами договору, його загальному змісту не суперечить, в сукупності є цілісною системою з іншими пунктами та з вимогами законодавства, відтак підстав стверджувати, що останній встановлює обмеження, не передбачені іншими умовами страхування чи Правилами страхування та повністю суперечить встановленим умовам страхування, немає.

Як Позивач, так і Відповідач під час укладення Договору були вільними в його укладенні та могли укласти договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Крім того, 24.04.2015 року ОСОБА_3 уклала шлюб та прийняла прізвище чоловіка «Росовецька», тому посилання Позивача, що укладаючи договір вона мала намір використовувати його сама та передавати чоловіку, не заслуговує на увагу, оскільки Позивач уклала шлюб, вже після укладення Договору страхування (а.с. 10).

Враховуючи вище викладене, та те, що Позивачем не доведено введення її в оману Відповідачем під час укладення Договору страхування від 15.04.2015 року, та що вимоги договору не суперечать вимог чинного законодавства слід у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у звязку із відмовою у задоволенні позову покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.18, 219, 220, 224, 638, 979, 981, 982 ЦК України, ст.ст.3, 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 141, 209, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про захист прав споживачів та визнання окремого положення договору недійсним, - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частковою.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.10.2018 року.

Суддя Н.Г. Гринь