Справа № 520/1724/17
Провадження № 2/520/2473/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічна акціонерне товариство « страхова компанія « Скайд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИВ:

До суду 13.02.2017 року звернулась ОСОБА_3 з позовними вимогами про стягнення, у рахунок погашення заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди у розмірі 113209,36 грн., та моральної шкоди у розмірі 5000 гривень з ОСОБА_4, як особи винної у ДТП а також судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні, вважаючи, що розмір матеріальної шкоди визначений згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження а розмір моральної шкоди визначено з урахуванням душевних страждань, складностях побутового характеру, пережитих внаслідок ДТП. Судові витрати складаються з 1165,10 гривень судового збору а також 5000 гривень витрат на правову допомогу.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи заперечення відсутністю належних доказів заподіяної шкоди, враховуючи факт проведеного відновленого ремонту транспортного засобу та не надання позивачем підтвердження розміру реально витрачених коштів на проведений ремонт.

У хвалою суду від 27.02.2017 року було відкрито провадження по справі ( а/с 22). Ухвалою суду від 06.06.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначена судова авто-товарознавча експертиза та 28.12.2017 року було отримано висновок №17-3704. Як встановлено у судовому засіданні 24.06.2016 року, приблизно о 18 годин 20 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Honda Legend», д/н НОМЕР_3, рухаючись у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, виконуючи поворот ліворуч, не виконав вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху не надавши дорогу зустрічному транспорту, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2016 року у справі №520/8340/16п ОСОБА_4 визнаний винним у спричиненні вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності за порушення ст. 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів ( а/с 21).

Згідно висновку, №186/16 від 21.09.2016 року, експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_3 - власнику автомобіля НОМЕР_1, 2006 року випуску, складеного судовим експертом Кеосак А.П. на підставі угоди укладеної із Будашко В.В., вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля складає 111509,36 гривень ( а/с 9).

Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи по дослідженню автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП від 24.04.2016 року складеного 07.12.2017 року судовим експертом Крутих Є.О. на підставі ухвали суду від 06.06.2017 року, вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу становить 118568,61 гривні (а/с 54). При проведенні експертного дослідження транспортний засіб експертом не оглядався.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачем, після проведення первинної оцінки пошкодження експертом, був виконаний ремонт транспортного засобу а тому надати транспортний засіб для огляду не можливо.

Правовідносини, пов'язані із відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦКУ).

Процедурні питання, стосовно розгляду справи і обґрунтування своїх вимог і заперечень належними і припустимими доказами, врегульовані Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

У відповідності до ч.1 ст. 22 ЦКУ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно вимог частини другої зазначеної статті, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (визначено у частині третій даної статті).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч.1 ст. 1166 ЦКУ).

Згідно ч.1,2 ст.1187 ЦКУ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 23 ЦКУ, визначено наступне: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ( ч.1 ст. 1167 ЦКУ).

Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-954цс16 , наступний правовий висновок:

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 78 ЦПК України).

У частинах першої, другої та третьої статті 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язкової для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою ( ч.6 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає доведеним, що особою винною у пошкодженні транспортного засобу «Nissan X-Trail», д/н НОМЕР_2, 2006 року випуску, який належить на праві власності позивачу є відповідач - ОСОБА_4, який, як винна особа і несе відповідальність за відшкодування заподіяної, внаслідок ДТП, матеріальної шкоди.

Розмір матеріальної шкоди, у вигляді реальних збитків, яка потерпіла особа - позивач, вимушений понести внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає доведеним на підставі висновку експертного дослідження №186/16 від 21.09.2016 року у розмірі 113 209,36 гривень, і підлягаючим повному відшкодуванню відповідачем.

Судом не приймається заперечення представника відповідача про недоведеність розміру матеріальної шкоди, враховуючи наявні у матеріалах справи докази - висновки експертів, які не були спростовані будь-яким доказами з боку відповідача. Посилання на відремонтованість транспортного засобу, як на підстави для відмови у задоволенні позову не є обґрунтованими, тому, що власник транспортного засобу має право самостійно обирати спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення матеріальної шкоди на підставі висновку експерта або безпосередні витрати за ремонт транспортного засобу.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд при розгляді даного питання виходить з наступного. Факт пошкодження транспортного засобу, на думку суду, свідчить про наявність моральної шкоди, заподіяної винною особою - відповідачем. Розмір відшкодування моральної шкоди, суд обирає з урахуванням характеру пошкодження майна, дій винної особи після спричинення шкоди, розумності і справедливості, у розмірі прожиткового мінімуму на працездатну людину, яка на час розгляду справи складає 1762 гривні.

У відповідності до вимог ст.133, 137 та 141 ЦПК України суд про розподілі судових витрат понесених позивачем, які офіціально підтверджені доказами, та складаються з сплаченого судового збору у розмірі 1165,10 грн., і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, враховує тривалість розгляду справи та поведінку сторони відповідача, і приходить до висновку, що даний розмір є обґрунтованим і пропорційним до предмету спора з урахуванням ціни спору і значення справи для сторін, та підлягаючим стягненню в повному обсязі на користь позивача з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,353,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічна акціонерне товариство « Страхова компанія « Скайд », про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.07.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4 від 31.01.1996 р., виданого Іллічівськім МВ Одеській області, місце реєстрації проживання АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 ( прож. АДРЕСА_1) матеріальну шкоду у розмірі 113209 ( сто тринадцять тисяч двісті дев'ять) гривень 36 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 1762 ( одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Також стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4 від 31.01.1996 р., виданого Іллічівськім МВ Одеській області, місце реєстрації проживання АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 ( прож. АДРЕСА_1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1165,10 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяті днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 02.07.2018 року