Справа № 381/775/18 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/3202/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 4 22.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном,-

встановила:

у березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона з 1997 року проживала разом з ОСОБА_4 однією сім'єю в його будинку, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер, однак вона продовжує постійно проживати в будинку, який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, користується всіма правами члена сім'ї.

Факт їх спільного проживання однією сім'єю встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду.

У другій половині грудня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю прийшов до будинку АДРЕСА_1, де вона постійно проживає та став вимагати її виселення з житлового будинку, мотивуючи тим, що він успадкував після смерті ОСОБА_4 усе спадкове майно за заповітом.

Вважає, дії відповідача протиправними, такими, що порушують її законні права щодо користуванням майном - будинком та прибудинковими спорудами, земельною ділянкою на яких розташований будинок.

Просила суд, визнати за нею, право користування майном, а саме жилими приміщеннями у житловому будинку АДРЕСА_1 як одинокої особи, якою вона стала в результаті смерті її чоловіка ОСОБА_4.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вона вселилася в будинок покійного чоловіка ОСОБА_4 в 1997 році як жінка, для створення сім'ї, проживали з покійним чоловіком однією сім'єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, факт встановлено рішенням суду ухваленим 25 червня 2015 року яке набрало законної сили.

Вона була жінкою ОСОБА_4, проживали однією сім'єю з ним та його батьком в його будинку, доглянули з чоловіком до смерті його батька ОСОБА_5, якого за участі чоловіка похоронили.

Вона не є членом сім'ї відповідача, її сім'я складалася з трьох осіб: вона, її чоловік ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_5, які померли, і яких вона хоронила, після смерті чоловіка є одинокою особою.

Вона після смерті свого чоловіка постійно проживає в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою від 26 грудня 2017 року та Довідкою від 18 квітня 2018 року.

Відповідно до Договору дарування від 21 вересня 1999 року мати позивачки ОСОБА_6 подарувала їй 11/20 частин житлового будинку.

Відповідно до Довідки №462 від 20 квітня 2018 року, виданої Фастівським БТІ, зазначено, що станом на 01 січня 2013 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікат правовстановлюючого документу на 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_2 КП «Фастівське БТІ» не видавалися та не реєструвалися.

Даний факт свідчить про відсутність у неї права власності на частину подарованого будинку.

Відповідно до Акту комісійного обстеження домоволодіння від 30 березня 2017 року, визнано будинок повністю зруйнованим, у зв'язку з чим нею 20 липня 2010 року була подана заява до Фастівської міської державної нотаріальної контори про скасування права власності на 11/20 частин житлового будинку, що знаходиться з АДРЕСА_2. Іншого житла вона не має.

Просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому посилається на те, що апелянт ніколи не являлася членом його сім'ї. Його сім'я складається з дружини ОСОБА_7 та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це майно, а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житловим приміщенням.

Отже, з припиненням права власності на майно власник втрачає права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1, належав на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори від 16 березня 2002 року, зареєстровано в реєстрі за № 418.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського МРУЮ у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 158.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Вінічук В.З. 28 квітня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за №1088, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, в тому числі належний йому житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, заповідав ОСОБА_3 - відповідачу по справі.

Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року, встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_2, без реєстрації шлюбу з серпня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до довідок виданих Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 26 грудня 2017 року за № 1409 та від 18 квітня 2018 року за №487, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 з 1997 року по теперішній час без реєстрації.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

27 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту (нікчемним) недійсним.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 про визнання заповіту (нікчемним) недійсним - залишено без задоволення.

Колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2017 року залишено без змін.

На даний час свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 нікому не видавалося.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, який вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття обов'язкової частки у спадщині, є власником спірного житлового будинку, має право володіти й користуватися цією частиною, проте через відсутність реєстрації такого права обмежений у праві розпорядження належним йому майном, а тому позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України - право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.316,317,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу), що було зроблено відповідачем і даний факт не заперечується сторонами.

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

За правилами ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відповідно до висновків, що містяться в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а отже, припинення права власності на будинок (квартиру) припиняє право членів його сім'ї на користування цим житлом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді