Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 162/1001/16-ц

провадження № 61-31770св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Стрільчука В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Талісман Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, у порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2014 року між ПрАТ «СК «Рітейл Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Талісман Страхування» та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування. 18 вересня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сітроен» під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «Мерседес» під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4

На підставі заяви про страховий випадок та звіту про визначення вартості відновлювального ремонту ПрАТ «СК «Талісман Страхування» виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 124 200 грн, бо там добровільно застрахований її неземний транспорт. Обов'язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «СК «Провідна». Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. ПрАТ «СК «Провідна» в порядку регресу здійснила виплату страхового відшкодування у відповідності до ліміту відповідальності страховика в розмірі 50 000 грн.

Однак, претензія позивача ОСОБА_4 про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу на суму різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та страховою сумою за полісом відповідача залишилась без задоволення.

На підставі вищевикладеного ПрАТ «СК «Талісман Страхування» просив стягнути з ОСОБА_4 в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 74 200 грн.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 19 червня 2017 року (у складі судді Гладіч Н. І.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля після ДТП за участю водія ОСОБА_4, як підстави для проведення страхового відшкодування, тому, оцінивши звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу від 29 серпня 2014 року та письмові матеріали справи в сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Талісман Страхування» в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 74 200 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_5 позивач набув право регресу до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - відповідача. При цьому зазначив, що визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, а отже і суми страхового відшкодування, підтверджено належними та допустимим доказами. В матеріалах справи відсутні інші докази, які б спростовували розмір відновлювального ремонту, що визначений ТОВ «Універсал Асістанс-України» у звіті від 26 вересня 2014 року.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу датований 29 серпня 2014 року, а сама подія ДТП внаслідок якої транспортний засіб отримав механічні пошкодження сталася 18 вересня 2014 року.

30 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 08 квітня 2014 року між ПрАТ «СК «Рітейл Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Талісман Страхування» та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування автомобіля «Сітроен».

18 вересня 2014 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сітроен» під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «Мерседес» під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року визнано винним ОСОБА_4 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до ПрАТ «СК «Талісман Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу від 29 вересня 2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Сітроен» склала 183 538,63 грн.

На підставі заяви про страховий випадок та звіту про визначення вартості відновлювального ремонту ПрАТ «СК «Талісман Страхування» виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 124 200 грн.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

ПрАТ «СК «Провідна» в порядку регресу здійснила виплату страхового відшкодування у відповідності до ліміту відповідальності страховика в розмірі 50 000 грн.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

Вимога від 03 березня 2015 року ПрАТ «СК «Талісман Страхування» про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу на суму різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та страховою сумою за полісом відповідача залишилась без задоволення.

Установлено, що згідно з листом експерта-оцінювача ОСОБА_6, вбачається, що при виготовлені звіту стосовно дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 вересня 2014 року за участю автомобіля «Сітроен» та автомобіля «Мерседес» експерт допустив помилку у даті складання експертної оцінки пошкодженого засобу, що не впливає на результат розгляду справи по суті.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин апеляційний суд, враховуючи те, що відсутні інші докази, які б спростовували розмір відновлювального ремонту, що визначений ТОВ «Універсал Асістанс-України» у звіті від 26 вересня 2014 року, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 74 200 грн.

Доводи касаційної скарги про недоведеність належними та допустимими доказами стягнутої судом суми вартості страхового відшкодування є необґрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивач надав звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу від 29 вересня 2014 року. Відповідачем доказів на спростування розміру відновлювального ремонту надано не було.

Крім того, апеляційним судом вірно зауважено, що клопотань про додатковий огляд автомобіля «Сітроен» або ж призначення відповідних експертиз з метою встановлення іншої вартості відновлювального ремонту даного транспортного засобу після ДТП, що мала місце 18 вересня 2014 року ОСОБА_4 не заявляв.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. М. Сімоненко