Справа № 134/2094/13-ц
Провадження № 22-ц/772/1499/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 рокуСправа № 134/2094/13-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого cудді Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Войтка Ю.Б.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 11 травня 2018 року, постановлену суддею Піщанського районного суду Вінницької області Н.Л. Щербою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про повторне виселення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2013 року йому усуното перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку без надання іншого житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку за місцем знаходження будинку вказаних осіб.

На підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист, який був звернутий до виконання. 13 листопада 2015 року виконавчі провадження ВП № 44906452, ВП № 44906856, ВП № 44905599 з усунення перешкоду користуванні житловим будинком відділом ДВС Томашпільського РУЮ були закінчені, відповідачі виселені без надання іншого житлового приміщення. Проте, одразу після завершення виконавчих дій та виселення відповідачі самовільно вселилися до вищевказаного будинку та продовжують йому перешкоджати в реалізації його права власності на будинок, та не виконують рішення суду.

Посилаючись на Закон України "Про виконавче провадження" позивач просив суд постановити ухвалу, якою ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 повторно виселити з самовільно зайнятого житлового будинку АДРЕСА_1.

В подальшому, 08 лютого 2018 року, позивачем ОСОБА_4 було подано на адресу суду заяву про уточнення кола осіб, які підлягають повторному виселенню на підставі рішення суду, в якій просив постановити ухвалу, якою повторно виселити з самовільно зайнятого житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 11 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення осіб без надання іншого житла, задоволено. Вказаних осіб повторно виселено з самовільно зайнятого житлового будинку АДРЕСА_1.

З такою ухвалою не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила її в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні, вона просила скасувати ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 11 травня 2018 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не з'явились, належним чином були повідомлені про час розгляду справи.

Направляючи до суду заяву про відкладення розгляду справи, ОСОБА_3 посилалась на хворобу чоловіка, а також повідомила суду, що її представник ОСОБА_9 знаходиться 10 липня 2018 року у відрядженні в м. Києві.

ОСОБА_9, звертаючись до суду з заявою , зазначила аналогічне. Доказів на підтвердження участі у кримінальній справі і в якому саме суді в м. Києві апеляційному суду не надала.

Крім того, як відомо апеляційному суду, ОСОБА_9 10 липня 2018 року насправді знаходилась в м. Вінниці і брала участь в іншому судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області з 10 год. 30 хв. до 10 год. 56 хв., що підтверджується журналом судового засідання в іншій справі, копія якого міститься у матеріалах цієї справи.

Причини неявки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 суд визнав неповажними, в зв'язку з відсутністю підтверджуючих на це документів і розцінює такі дії, як зловживання своїми процесуальними правами з метою безпідставного затягування розгляду справи.

Відповідно до п.8 ч.1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_10, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до такого висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

18 жовтня 2013 року Крижопільським районним судом було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участі третьої особи Крижопільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення осіб з будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку в цьому будинку, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, усунуто йому перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку без надання іншого житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку за місцем знаходження будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_3 відхилено, а заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, відхилено, заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2013 року залишено без змін.

Судом першої інстанції були витребувані матеріали виконавчого провадження з виконання вказаного рішення, відповідно до яких встановлено таке.

13 листопада 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Томашпільського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої 09 червня 2015 року проведено виселення з домоволодіння в АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та оголошено йому заборону користуватися вказаним домоволодінням.

13 листопада 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Томашпільського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої 12 листопада 2015 року було виселено ОСОБА_7 з домоволодіння в АДРЕСА_1, та оголошено йому заборону користуватися вказаним домоволодінням.

13 листопада 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Томашпільського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої 09 червня 2015 року проведено виселення з домоволодіння в АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та оголошено їй заборону користуватися вказаним домоволодінням.

Відповідно до інформації, наданої виконкомом Крижопільської селищної ради, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровнаих осіб немає, проте за такою адресою проживають без реєстрації ОСОБА_5, 1962 р. н., ОСОБА_3, 1963 р. н., ОСОБА_7, 1988 р. н., які зняті з реєстрації місця проживання за даною адресою за рішенням суду.

Постановляючи ухвалу про повторне виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, суд брав до уваги надану Крижопільською селищною радою інформацію щодо їх проживання у вказаному будинку, те, що ОСОБА_3 не заперечувала факт її проживання разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у ньому, а також відсутність доказів на підтвердження законності вселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки, судом були дотримані норми чинного законодавства при постановленні ухвали.

У відповідності до п. 10 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення.

Оскільки судове рішення про виселення відповідачів набрало законної сили, виконавчі дії щодо їх виселення проведені, проте вони згодом знову вселились у будинок, то у суду було достатньо підстав для застосування вказаної норми закону. При цьому, як правильно вказав районний суд, ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» гарантує стягувачу можливість повторного виселення боржника, який знову вселився у приміщення, що мало бути звільнено для стягувача, незалежно від того , в який спосіб боржник був первісно виселений в порядку виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказала, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права не відклав розгляд справи, як вона цього просила, і обґрунтовувала це тим, що в касаційному порядку оскаржується постанова Апеляційного суду Вінницької області від 07.02.2018 у справі про визнання договору купівлі-продажу будинку, з якого проведено виселення, недійсним (оскільки саме це рішення стало підставою для звернення ОСОБА_4 з вимогою про виселення). Також зазначила, що відповідна заява була направлена на адресу суду її представником - адвокатом ОСОБА_9, проте суд її не взяв до уваги. При цьому ОСОБА_3 вважає, що такі повідомлені нею суду першої інстанції обставини є підставою для зупинення провадження у справі, чого судом зроблено не було.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання про відкладення розгляду справи було відхилено судом у зв'язку з неподанням ОСОБА_3 доказів щодо касаційного оскарження постанови апеляційного суду, яка, крім того, стосується іншої справи. У матеріалах справи також міститься заява представника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв'язку з намірами оскаржити вказану постанову в касаційному порядку. Проте доказів на підтвердження такого оскарження представником також надано не було, і така заява була передана судді після постановлення оскаржуваної ухвали.

Апеляційний суд звертає особливу увагу на те, що клопотання про зупинення провадження у справі ані скаржником, ані її представником не заявлялось, про що свідчать матеріали справи, і що випливає зі змісту ухвали.

З огляду на вказане апеляційний суд дійшов висновку, що районним судом не було допущено порушень норм процесуального права, про які говорить скаржник, оскільки належних доказів на підтвердження відповідних обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_9 надано не було. Посилання на те, що суд не зупинив провадження у справі також до уваги не береться, оскільки таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Також, як однією з підстав незаконності оскаржуваної ухвали, ОСОБА_3 вважає те, що районний суд не взяв до уваги обставину щодо встановленої судовим рішенням недієздатності ОСОБА_5, який не має іншого місця для проживання, а тому його повторне виселення є протиправним. У скаржника, в межах іншої судової справи щодо визнання договору купівлі-продажу будинку, у якому вона проживає, недійсним, є намір клопотати перед судом про призначення експертизи з метою встановлення можливості ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та чи міг піддаватись сторонньому впливу.

Суд апеляційної інстанції вважає вказане посилання ОСОБА_3 безпідставним, оскільки воно не вказує на помилковість висновків ухвали суду першої інстанції. Так, на момент ухвалення рішення, яке стало підставою для виселення, зокрема, ОСОБА_5, він не був визнаний недієздатним, а тому така обставина судом правомірно не взята до уваги.

Посилання щодо неврахування судом першої інстанції того, що не було вжито заходів досудового врегулювання спору, як це визначено п.6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а отже звернення ОСОБА_4 з позовною заявою про виселення є передчасним, колегія до уваги не бере, оскільки зазначена норма закону застосовується при зверненні особи до суду з позовом. У даному випадку ОСОБА_4 була подана заява, розгляд якої повинен здійснюватись відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження», а не позовна заява по суті справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Скаржник не надала ані районному суду, ані апеляційному суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею заперечень, зокрема на їх законне вселення у житлове приміщення , а тому суд апеляційної інстанції їх до уваги не бере.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, на основі тих доказів, які були подані сторонами справи у встановленому процесуальним законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Головуючий суддя /підпис/ М.М. Якименко

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Відповідно до оригіналу:

Головуючий суддя М.М. Якименко