ПОСТАНОВА

ІМЕМЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 221/1596/16-ц

провадження № 61-4998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Овчиннікової О. С., та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 червня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Баркова В. М., Мироненко І. П., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулось із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати послуг за теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач користувалась послугами щодо централізованого опалення квартири АДРЕСА_1, власником якої вона є, в період з 1 листопада 2010 року по 31 жовтня 2012 року, з 1 грудня 2013 року по 14 квітня 2015 року, постачальником яких є ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

Вказує, що відповідач не оплачувала послуги, тому за період з 1 листопада 2010 року по 31 жовтня 2012 року її заборгованість складає 4 593,40 грн; за період з 1 грудня 2013 року по 14 квітня 2015 року - 5 324,36 грн.

За таких обставин позивач просить стягнути вказану заборгованість на свою користь з урахуванням інфляційних втрат - 101,85 грн, трьох процентів річних - 99,74 грн та відшкодувати 1378 грн судового збору.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість з оплати послуг за теплопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 1 листопада 2010 року до 31 жовтня 2012 року в сумі 4 593,40 грн. та за період з 1 грудня 2013 року до 14 квітня 2015 року в сумі 5 324,36 грн, що разом складає 9 917,76 грн, а також три проценти річних у розмірі 99,74 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 101,85 грн та відшкодовано сплачений судовий збір в розмірі 1 378 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що відключення приладів опалення у квартирі відповідачем проведено без дотримання встановленого для цього порядку, тому немає підстав для звільнення відповідача від оплати фактично наданих, але не використаних послуг, та зняття з обліку як споживача послуг з теплопостачання.

Зазначив, що доказів про невиконання позивачем своїх обов'язків з надання послуг суду не надано, тому підстав для припинення нарахувань немає.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 9 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив всі доводи сторін, надав правильну правову оцінку встановленим фактам та доказам і зробив правильний висновок про те, що заборгованість за надані послуги з теплопостачання підлягає стягненню, оскільки відключення квартири відповідача від системи теплопостачання будинку є незаконним.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах Виробничої одиниці «Волновахаміжрайтепломережа» до 10 квітня 2014 року мало право вимагати сплату за житлово-комунальні послуги, не будучи виконавцем послуг з надання опалення та постання гарячої води, а тільки виробником цих послуг. Протягом 2010-2014 років виконавцем послуг було МКП «Будинкоуправління № 2», тому відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості на користь позивача за вказаний період.

Зазначила, що заборгованість до 28 березня 2013 року з неї стягнено за межами позовної давності, доказів переривання перебігу якої позивачем не надано. Вона неодноразово заявляла про застосування наслідків спливу позовної давності, однак судами попередніх інстанцій заяви проігноровано та не наданої їм правової оцінки.

Вказує, що позивачем не надано доказів встановлення нею у квартирі альтернативного індивідуального опалення зі згоди органу місцевого самоврядування з порушенням закону, у зв'язку з чим суди помилково дійшли до висновку про наявність порушення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 5 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов'язує.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2. Підприємством, яке надає послуги з теплопостачання до багатоквартирного житлового будинку відповідача, є ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Волновахаміжрайтепломережа».

З листа Волноваського міського голови від 4 липня 2007 року суди встановили, що Волноваська міська рада узгодила встановлення альтернативного індивідуального опалення та гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_3 за умови дотримання існуючих будівельних норм та правил, а також збереження існуючої системи централізованого опалення.

Судами попередніх інстанцій встановлено і сторонами не оспорено, що з вересня 2010 року ОСОБА_4 самовільно, з порушенням вимог закону, від'єднала прилади опалення своєї квартири від мережі теплопостачання, радіатори у її квартирі відсутні. Згідно з актами про підключення жилого будинку до системи централізованого опалення будинок відповідача кожного опалювального сезону підключався до системи опалення.

За особовим рахунком відповідача № 155 за період з 1 листопада 2010 року по 31 жовтня 2012 року оплата за послуги з теплопостачання не здійснювалася, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 4 593,40 грн, за період з 1 грудня 2013 року по 14 квітня 2015 року - у сумі 5 324,36 грн.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169внесено зміни до Порядку, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише у будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням у подальшому споживачем відповідних дій з дотриманням визначеної Порядком процедури.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, тому ОКП «Донецьктеплокомуненерго» здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не застосовано наслідків спливу позовної давності, відхиляються касаційним судом, оскільки в матеріалах справи відсутня відповідна заява відповідача, що виключає можливість застосування частини четвертої статті 267 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності у позивача права вимагати сплати комунальних послуг та законності встановлення відповідачем індивідуального опалення спростовуються встановленими судами обставинами і зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час перегляду справи у касаційному порядку.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені заявником судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик