Справа № 266/2787/18
Провадження № 2/266/724/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Шишханової К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1,його представника адвоката ОСОБА_2 представника відповідача ДП «Маріупольський морський торговельний порт» - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №138/з від 10 травня 2018року в.о. директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» ОСОБА_4, про звільнення його з 10травня 2018року з роботи, з посади водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства у звязку з розкраденням матеріальних цінностей ДП «Маріупольський морський торговельний порт» за п.8 ст.40 КЗпП України,у звязку з чим поновити його на посаді водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства ДП «Маріупольський морський торговельний порт» з 11 травня 2018року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2018року і на дату ухвалення рішення - 23 серпня 2018року у сумі 16 804гривні 26 копійок. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. 10 листопада 2005року позивач був прийнятий на роботу згідно наказу №1050/к від 10.11.2005року в ДП «ММТП» на посаду матроса 1 класу,резерв, Портофлот. 12 листопада 2010року тимчасово, а з 01 жовтня 2012року постійно переведений водієм автотранспортних засобів автогосподарства ДП «ММТП» ( наказ №2705/к від 12.11.2010року та наказ №3530/к). Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2017року, кримінальна справа №266/3918/14-к,позивача було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст.. 191 ч.1, 191ч.3 КК України, а саме в тому, що він 08,10,5, 28 квітня 2014року, 27 травня 2014року, 03-04 червня 2014року працюючи водієм автогосподарства ДП «ММТП», привласнив отриманні від ДП «ММТП» для заправки службового автомобіля ГАЗ АС-G 2705 ВП6 шість талонів на бензин марки А-95 ЄВРО на загальну суму 1100гривень,які в подальшому використав для заправки власного автомобіля. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 травня 2018року вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2017року було змінено. Дії ОСОБА_1 були перекваліфіковано з ч.3 ст.191 КК України на ч.1 ст.191 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права обіймати посади, повязані з обслуговуванням та використанням матеріальних цінностей, також було звільнено від відбуття покарання на підставі пункту «е» ст..1 Закону України «Про амністію в 2016році». Наказом №138/з від 10 травня 2018року в.о. директора ДП «ММТП» ОСОБА_4 позивача було звільнено з 10травня 2018року з роботи, з посади водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства у звязку з розкраденням матеріальних цінностей ДП «Маріупольський морський торговельний порт» за п.8 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що оскільки вироком суду було встановлено період , протягом якого він здійснював протиправну діяльність, а саме з 08квітня 2014року по 04 червня 2014року- відповідач порушив вимоги ст.. 148 КЗПП України, звільняючи його з роботи. З посиланням на ст..148 КЗпП України ,позивач вказує на те, що законодавством передбачено строк протягом якого може бути застосовано дисциплінарне стягнення, в тому числі і звільнення за п.8 ч.1 ст.40 КЗпП України , а саме шість місяців. Оскільки він був звільнений з роботи після спливу встановленого ст..148 КЗпП України шестимісячного строку - вважає наказ №138/з про звільнення протиправним,в звязку з чим, повинні бути застосовані вимоги ст.235 КЗпП України - його поновлено на попередній роботі та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. До позовної заяви було надано розрахунок середнього заробітку та суми, яка підлягає стягненню. Вказаний розрахунок було уточнено під час розгляду справи. Позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Маріупольський морський торговельний порт» - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, надала відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі, в обгрунтування свого відзиву зазначила наступне. Представник відповідача вважає, що твердження позивача, що він був звільнений з порушенням вимог ст.148 КЗпП України є необгрунтованним та непідтвердженим належними доказами. З посиланням на ст..139 КЗпП України вважає, що ОСОБА_1 при виконанні своїх трудових обовязків не дбайливо ставився до майна власника з яким було укладено трудовий договір, неналежно виконав свої обовязки . Вважає, що така поведінка ОСОБА_1 призвела до вчинення не дисциплінарного проступку в розумінні КЗпП України, а мало місце вчинення кримінального проступку, передбаченого ст..191 КК України. Адміністрація порту чекала вироку суду,і не звільняла ОСОБА_1 з посади,чим не порушувала ст..62 Конституції України, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню,доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Вирок суду за обвинуваченням позивача набрав чинності 03.05.2018року, і вже після вказаної дати відповідач звільнив позивача з роботи саме за п.8ч.1 ст.40 КЗпП України. З посиланням на п.26 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вважає, що з боку адміністрації не було порушень вимог КЗпП України при звільнені ОСОБА_1 з роботи саме після набрання чинності вироку суду, оскільки має місце скоєний злочин, а не дисциплінарний проступок, а тому застосування вимог ст..148 КЗпП України не можливо. В звязку з наведеним просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали надали свої пояснення у відповідності до заявлених вимог, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ДП «ММТП» - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності , позов не визнала, надала пояснення згідно відзиву на позов, просила відмовити у його задоволенні.

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ст. 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне- згідно відомостей з трудової книжки БТ І №8576378, виданої на імя ОСОБА_1 , останній був прийнятий на роботу згідно наказу №1050/к від 10.11.2005року в ДП «ММТП» на посаду матроса 1 класу,резерв, Портофлот. 12 листопада 2010року тимчасово, а з 01 жовтня 2012року постійно переведений водієм автотранспортних засобів автогосподарства ДП «ММТП» ( наказ №2705/к від 12.11.2010року та наказ №3530/к)(а.с.21-23) Дані відомості також вказані в особистій картці №8420 на ім'я ОСОБА_1 ,форми №П-2 (а.с.37-38)

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2017року, кримінальна справа №266/3918/14-к,позивача було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.. ст.. 191 ч.1, 191ч.3 КК України, а саме в тому, що він 08,10,5, 28 квітня 2014року, 27 травня 2014року, 03-04 червня 2014року працюючи водієм автогосподарства ДП «ММТП», привласнив отриманні від ДП «ММТП» для заправки службового автомобіля ГАЗ АС-G 2705 ВП6 шість талонів на бензин марки А-95 ЄВРО на загальну суму 1100гривень,які в подальшому використав для заправки власного автомобіля.(а.с.7-14)

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 травня 2018року вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2017року було змінено. Дії ОСОБА_1 були перекваліфіковано з ч.3 ст.191 КК України на ч.1 ст.191 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права обіймати посади, повязані з обслуговуванням та використанням матеріальних цінностей, також було звільнено від відбуття покарання на підставі пункту «е» ст..1 Закону України «Про амністію в 2016році». (а.с.15-20)

Наказом №138/з від 10 травня 2018року в.о. директора ДП «ММТП» ОСОБА_4 позивача було звільнено з 10травня 2018року з роботи, з посади водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства у звязку з розкраденням матеріальних цінностей ДП «Маріупольський морський торговельний порт» за п.8 ст.40 КЗпП України.(а.с.24)

Позивачем та його представником в обґрунтування розрахунку середнього заробітку , наданого разом з позовом , було надано довідки з бухгалтерії ДП «ММТП» про розмір заробітної плати позивача (а.с.53-56) В подальшому розрахунок середнього заробітку та сума стягнення були уточнені ,після наданого розрахунку середнього заробітку з боку представника відповідача(а.с.63-65)

Згідно п.8ч.1 ст.40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Відповідно до розяснень постанови №9 від 06.11.1992 р. п.26 Пленуму Верховного Суду України судам належить мати на увазі, що відповідно до п.8 ст.40 КЗпП власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст.21 Кодексу України про адміністративні правопорушення ) незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання.

Таким чином, факт розкрадання майна, може бути встановлений вироком суду,що набрав чинності. Цим вироком працівник не обовязково повинен бути засуджений до такої міри покарання, що перешкоджає йому виконувати обумовлену роботу, як це передбачено п.7ст.36 КЗпП України. Вирок підтверджує факт вчинення працівником крадіжки, і саме наявність цього факту є підставою для розірвання трудового договору.

В звязку з наведеним , суд не може взяти до уваги доводи позивача та його представника в тому, що позивача було звільнено з роботи в звязку з грубим порушенням вимог ст.148 КЗпП України, яке полягає на їх думку в тому, що відповідно до вимог ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення за вчинення дисциплінарного проступку застосовується не пізніше одного місяця із дня його вчинення чи виявлення проступку , так як відповідно до вимог ст.40 п.8 КЗпП України працівник може бути звільнений з роботи тільки за вироком суду, що набрав законної сили. Так як, вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області набрав законної сили 03 травня 2018року, після перегляду в суді апеляційної інстанції, звільнення позивача відбулось наказом по підприємству 10 травня 2018року. В звязку з чим, суд вважає, що при звільненні позивача відповідачем не було порушено вимог трудового законодавства, звільнення позивача відбулось з дотриманням трудового законодавства.

Також суд звертає увагу, що перекваліфікація дій ОСОБА_1 з ч.3 ст.191 КК України на ч.1 ст.191 КК України, і визнання його винним за привласнення ввіреного йому майна, а не за розкрадання майна, як того вимагає п.8 ч.1 ст.40 КЗпП України ніяким чином не вказує на те, що було скоєно дисциплінарний проступок . Розкрадання та привласнення майна є злочинами, що входять до однієї глави КК України, відрізняється тільки способом безоплатного вилучення майна у власника, тому суд вважає, що і вданому випадку не було порушень з боку відповідач при звільненні ОСОБА_1 з посади.

В звязку з відмовою в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №138/з від 10 травня 2018року в.о. директора ДП «Маріупольський морський торговельний порт» ОСОБА_4, про звільнення ОСОБА_1 з 10травня 2018року з роботи з посади та поновлення на роботі суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ДП «ММТП» на користь позивача за час вимушеного прогулу середнього заробітку з 11 травня 2018року і на дату ухвалення рішення - 23 серпня 2018року у сумі 16 804гривні 26 копійок також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13,77,81, 141,258,259,265 ЦПК України, ст. ст. 148,235,40 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання протиправним та скасування наказу №138/з від 10 травня 2018року в.о. директора Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» ОСОБА_4, про звільнення ОСОБА_1 з 10травня 2018року з роботи з посади водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства у звязку з розкраденням матеріальних цінностей Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» за п.8 ст.40 КЗпП України, поновлення на посаді водія автотранспортних засобів (обєм двигуна 1,8л до 3,5л) автогосподарства Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» з 11 травня 2018року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 травня 2018року і на дату ухвалення рішення - 23 серпня 2018року у сумі 16 804гривні 26 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-дений строк з дня проголошення рішення .

Сторони по справі позивач - ОСОБА_1, 19 січня 1960року народження( РНООПП НОМЕР_1, місце реєстрації та фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), представник позивача адвокат ОСОБА_2(юридична адреса: м. Маріуполь, Донецька область, вул.. Митрополитська б.177), відповідач - Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт» (, юридична адреса: 87500, м. Маріуполь, Донецька область, пр.. Адмірала Луніна б.99)

Суддя Федотова В. М.