РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач, ТОВ "ОТП Факторинг Україна", звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, заборгованість за кредитним договором №ML-7-7/058/2008 від 07.04.2008р. в загальній сумі 6210528,01 грн. та судовий збір в сумі 3654,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав кредит в розмірі 95000 дол.США, а ОСОБА_1 отримала кредит та зобов'язалась його повернути , зі сплатою відсотків. Внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань станом на 05.09.2014р. утворилась заборгованість по кредиту в сумі 91481 дол. США, по відсоткам в сумі 15121,06 дол. США та пені в сумі 4874930,59 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1, як позичальника та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як поручителів на підставі договорів поруки.

В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача.

Крім того, 29.06.2010 р. позивач придбав у ПАТ «ОТП Банк» кредитний портфель № б/н, внаслідок чого до нього перейшло права вимоги за кредитним договором №ML-7-7/058/2008 від 07.04.2008р.

Відповідач - ОСОБА_1, через уповноваженого представника про ти позову заперечувала, при цьому не оспорюючи отримання кредиту та наявність заборгованості, просила застосувати строк давності та в задоволені позову відмовити.

Співвідповідач - ОСОБА_2, у поданих запереченнях просила в задоволені позову відмовити, з підстав передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України.

Співвідповідач - ОСОБА_3, у судове засідання не з'явивилась, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили.

Судом 10.02.2015р. було ухвалено заочне рішення. В подальшому за заявою позивача ухвалою суду від 03.07.2017р. заочне рішення скасовано, справа призначена до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 07.04.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № ML-7-7/058/2008.

Згідно з кредитним договором, а також на підставі кредитної заявки відповідача ОСОБА_1 від 07.04.2008 р., банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 95 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено 07.04.2008р. два договори поруки № SR 707/058/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 та № SR 707/058/2008/1 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

29.06.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало право по кредитним договорам, згідно із додатком, до якого включений Кредитний договір № ML-7-7/058/2008.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» , щодо права вимоги до боржника за кредитним договором.

Відповідно до п.п.3, 1.5, 1.6 кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язалась повернути банку суму отриманого кредиту, зі сплатою відсотків, відповідно графіку, шляхом погашення встанволеної у графіку щомісячної суми. За п.2 договору кредиту даною остаточного повернення кредиту є 07.04.2017р.

Банк виконав свої зобов'язання, надав кредит, однак ОСОБА_4 починаючи з 08.09.2008р. стала порушувати умови договору кредиту, зокрема з цієї дати перестала сплачувати кредит, а в подальшому і відсотки , що підтверджується графіком, розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачами.

Згідно з п. 4.1.1. ст.4 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Враховуючи невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за період з 08.09.2008р. по 05.09.2014р. за кредитним договором утворилась заборгованість по кредиту в сумі 91481 дол. США, по відсоткам в сумі 15121,06 дол. США та пені в сумі 4874930,59 грн.

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору незважаючи на інші положення договору кредиту, банк має право вимагати достроково виконання боржником боргових зобов'язань в цілому або у визначений банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

За п.1.9.2 банк має право відкликати вимогу, таке відкликання здійснюється в письмовій формі.

Банк на підставі п.1.9. договору кредиту 02.06.2011р. направив ОСОБА_4 вимогу про дострокове погашення своїх зобов'язань в цілому за кредитним договором протягом 30 днів із дня отримання вимоги. Згідно пояснень ОСОБА_4 нею отримана вказана вимога 05.06.2011р.(додана ОСОБА_4 до заяви), однак в цілому кредит, відсотки та пеня не погашені.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеними строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або

визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом,

сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з в даному випадку перебіг строку позовної давності почався з 05.07.2018р., що узгоджується із правовими позиціями ВСУ викладеними у справах №№ 6-2251цс16, № 6-900цс16, а також правою позицією ВС у справі №564/2199/15-ц .

За ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Статтею 403 ЦПК України (для правових позицій ВС) та п. 7 п.п. 1 Перехідних положень ЦПК України (для правових позицій ВСУ), передбачено обов'язок касаційного суду, що розглядає справу і який вбачає необхідність у відступі від раніше викладеної правової позиції, передати її на розгляд палати, об'єднаної палати чи Великої палати ВС.

Тобто, у суду першої чи апеляційної інстанції не має можливості відступити від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, при розгляді конкретної справи і висновки викладені у постанові ВСУ є обов'язковими для суду першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся у суд із позовом 18.12.2014р., тобто зі сплив трирічного строку позовної давності, при цьому відповідач - ОСОБА_1 заявила про його застосуванні.

За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховую сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити.

Посилання позивача на переривання строку позовної давності, судом не приймається, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Позивач , як підставу переривання строку позовної давності, зазначає листи ОСОБА_1 від 12.11.2012р., від 02.04.2013р. до позивача про реструктуризацію платежів по договору, однак вказані листи не є діями які свідчать про визнання ОСОБА_1 свого боргу, оскільки у листах про суму заборгованості мова не іде, тобто вказані листи не є визнанням боргу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.4.1. договорів поруки, договір набирає чинності з дня його підписання та діє до повного виконання зобов'язань за договором кредиту.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за договором кредиту сплив 05.07.2011р., позивач пред'явив свої вимоги до поручителів у 2014р., тобто зі спливом шестимісячного строку, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог до поручителів (правова позиція ВСУ у справі №6-691цс16)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 83, 89, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

вирішив :

В задоволені позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (03150, м.Київ, вул.Фізкультури, будинок 28Д, ) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), ОСОБА_2 (АДРЕСА_3), ОСОБА_3 (61000, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Повний текст виготовлений та підписаний 23.08.2018р.

Суддя Бородіна Н.М.