Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1397/18

номер провадження 2/695/878/18

10 липня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2008 року помер племінник позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Л. Українки, 81, с. Домантове Золотоніського району Черкаської області.

Позивач спадщину прийняла у встановленому законом порядку шляхом звернення із відповідною заявою до відповідного нотаріуса, однак отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не має можливості, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 22.03.2018 року, відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач та її представник не зявились, однак останній направив до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії 1-СР № 093343 від 20.05.2008 року) ОСОБА_3 помер 18.05.2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис №18.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Факт родинних відносин позивача з померлим стверджується: посвідкою про народження серії УЕ №668685, виданою Дмитрівською сільською радою Золотоноіського району 10 травня 1944 року, з якої вбачається, що 05.05.1944 року народилась ОСОБА_4, батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Із витягу з ДРАЦС громадян про шлюб № виданим Золотоніським міськрайонним відділом ДРАЦС 05.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 після одруження із ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7.

Свідоцтвом про народження (серії VІІ-УР №0697967 від 31.05.1966 року) стверджується, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_8.

Із свідоцтва про народження (серії ЯЯ №924408, виданого Дмитрівською сільською радою Золотоніського району 06.08.1951 року вбачається, що 13.07.1951 року народилася ОСОБА_9, батьками якої були ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В подальшому ОСОБА_10 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 в результаті укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про одруження (серії ІІ-АГ №048217 від 21.04.1972 року).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_1.

Відповідно до довідки №97 від 18.03.2018 року, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради Золотоніського району, ОСОБА_3 був постійним жителем ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті з ним постійно проживала його тітка ОСОБА_1

Нормами ст. 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2018 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Л. Українки, 81, с. Домантове Золотоніського району Черкаської області, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно.

Згідно з даними довідки, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району №249 від 03.04.2018 року, на підставі запису погосподарської книги №7, особовий рахунок №573-3, за померлим ОСОБА_3 числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Домантове Золотоніського району Черкаської області по вул. Л. Українки 81, рік побудови будинку 1974.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Так із вказаної довідки виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради за вих. №249 від 03.04.2018 року судом вбачається, що будинок був побудований у 1974 році.

Оскільки сам будинок був побудований в 1974 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_12 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Л. Українки, 81, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із копії спадкової справи №52-2018 після смерті 18.05.2008 року ОСОБА_3 спадкова справа заведена на підставі заяви про прийняття спадщини, що була подана представником позивача по справі ОСОБА_13.

Прийняття спадщини позивачем по справі стверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №51273312.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаного будинку померлому ОСОБА_3, а також факт належного прийняття спадщини позивачем по справі.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи, що існують законні підстави, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 76,264,265

ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золотоніського району, про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, село Домантове, вулиця Лесі Українки, 81, за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлого 18 травня 2008 року її племінника ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст., ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.