Справа № 463/3955/18
Провадження № 2/463/1560/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, просять ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №5 на вул. Травистій у м. Львові.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивач ОСОБА_1 є власником зазначеного вище будинку, в якому крім неї зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, яка є дочкою позивачів, ОСОБА_4, яка є їх онукою. Вказують, що відповідач ОСОБА_3 у 1995 році виїхала на постійне місце проживання до Республіки Словенія, де в подальшому уклала шлюб та в неї народилась дочка ОСОБА_4. Фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають. Витрат на утримання будинку не несуть, оскільки постійно проживають в Республіці Словенія та повертатись в Україну не планують. У звязку з цим просять визнати їх такими, що втратили право на користування житлом.

В судове засідання позивачі не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату та час судового розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно скерованого представником відповідачів відзиву на позовну заяву, останні просять проводити розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги визнають, вважають, що такі підлягають до задоволення, оскільки дійсно давно не проживають в будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові, не несуть витрат по утриманню будинку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок №5 на вул. Травистій в м. Львові, що підтверджується реєстраційним посвідченням №2909 від 17.02.1989 року, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.6).

Згідно довідки ЛКП «Господар» від 20.06.2018 року (а.с.5) у вказаному будинку окрім власника зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідачі - дочка позивачів ОСОБА_3 і онука ОСОБА_4

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вказане свідчить про те, що член сімї власника втрачає право користування житловим приміщенням у випадку його відсутності понад один рік.

Згідно акту ЛКП «Господар» від 27.06.2018 року (а.с.4), відповідачі, будучи зареєстрованими у будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові в такому не проживають.

Як вбачається із виписки про укладення шлюбів від 27.05.1995 року та виписки з книги реєстрації народжень від 19.06.1995 року (а.с.7-10) відповідач ОСОБА_3 27 травня 1995 року уклала шлюб у Республіці Словенія, де 30.05.1995 року народилася її донька ОСОБА_4 Факт того, що відповідачі не проживають в будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові, не несуть витрат по утриманню будинку ними не заперечується.

Враховуючи вищенаведене, а також факт визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлені та доведені зібраними в справі доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесено витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн., а тому їй слід повернути з державного бюджету 50 відсотків вищезгаданої суми, що становить 352,40 грн., а решту судових витрат стягнути з відповідачів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,200,206,223,263-265,268ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 405 ЦК України, ст.107 ЖК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Трависта, 5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Трависта, 5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком №5 на вул. Травистій в м. Львові.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування будинком №5 на вул. Травистій в м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 176,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 176,20 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ «Ощадбанк» №9 від 27.06.2018 року в розмірі 352, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.