Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 758/11647/16-ц

провадження № 61-26123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенко Д. Р., Левенця Б. Б., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу у розмірі 1 200 доларів США, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ, на день ухвалення рішення.

Позов мотивовано тим, що 02 липня 2012 року відповідач отримав від неї 1 200 доларів США, про що надав розписку. За вказані кошти відповідач взяв на себе зобов'язання вчинити певні дії, пов'язані з оформленням свідоцтва про право власності на квартиру, згідно рішення суду. Проте, відповідач не виконав узяті на себе зобов'язання та відмовляється повертати кошти.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач в якості підстав позову зазначила положення ЦК України, проте між сторонами не виникало правовідносин за борговою розпискою, а тому стягнення боргу за договором позики є необґрунтованим.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Подільського районного суду від 19 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму у розмірі 31 781,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу не виконав узятих на себе зобов'язань, його дії розцінюються як не виконання умов договору, а тому у зв'язку з розірванням договору позивач має право на відшкодування збитків у розмірі 1 200 доларів США.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванню судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 липня 2012 року ОСОБА_5 прийняв на себе зобов'язання щодо оформлення свідоцтва на право власності на квартиру, за що отримав у ОСОБА_4 1 200 доларів США, про що надав їй розписку.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами був укладений договір про надання послуг.

Згідно з електронною перепискою сторін позивач 25 лютого та 09 березня 2016 року поставила питання про розірвання договору між сторонами та вимагала повернення збитків.

ОСОБА_5 не надав суду належних доказів та підтверджень на виконання ним умов, які були викладені в розписці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що отримання свідоцтва про право власності та технічного паспорта здійснено не відповідачем.

Згідно з частиною 5 статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання по оформленню свідоцтва на право власності на квартиру, однак не виконав узятих на себе зобов'язань, тому у зв'язку з розірванням договору позивач має право на відшкодування збитків в сумі 1 200 доларів США, які надав відповідачу за розпискою.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська