Справа № 331/4904/15-ц
Провадження № 2/331/424/2018
05 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Антоненко М.В.,
при секретарі Андрієнко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу з спадкоємців кредитора за договором позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, -
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з уточнено позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, як спадкоємців кредитора за договорами позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07.08.2012 року та 14.06.2012 року між ним та ОСОБА_4, що мешкав за адресою місто Бердянськ, Запорізької області, вулиця Чубаря, б.81, було укладено письмові Договори позики грошових коштів на загальну суму 120.500 (сто двадцять тисяч пятсот) доларів США, і на підтвердження цих фактів надав відповідні договори позики.
При цьому, при укладенні вказаних договорів позивач з ОСОБА_4 домовились про те, що вищевказану суму грошових коштів останній бере в борг кожну суму терміном на 3 роки, підтвердженням чого є вказані Договори, які кожен раз складались в момент передачі відповідачу грошей в присутності свідків.
Вказані грошові кошти передавались позивачем ОСОБА_4 для побудови останнім на належній йому земельній ділянці комплексу для відпочинку на морі, облаштування відповідних номерів, придбання меблів для комплексу і т. ін. тобто, для здійснення ним підприємницької діяльності.
За умовами вказаних договорів термін їх дії закінчувався у 2015 році, при цьому, як зазначено у позові, ОСОБА_4 обіцяв продати побудований ним і належний йому комплекс для відпочинку і розрахуватися з позивачем.
Однак, своїх зобовязань за згадуваними Договорами позики ОСОБА_4 не виконав з обєктивних обставин, оскільки, 15.01.2015 року помер і, таким чином, суму позичених грошових коштів не повернув позивачу.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому майно, яку прийняла відповідач за позовом - ОСОБА_2
Під час розгляду Жовтневим районним судом міста Запоріжжя позову, заявленого до ОСОБА_2, як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_4 було зясовано, що є ще один спадкоємець, який претендує на спадщину, яка відкрилася після смерті його матері - ОСОБА_5 - колишньої дружини ОСОБА_4М, яка також померла ще 20.02.2013 року-син ОСОБА_5 -ОСОБА_3.
Оскільки, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина щодо майна, яке належало ОСОБА_5 та ОСОБА_5 як подружжю та яке було придбано ОСОБА_5 в той період, коли він перебував у шлюбі з матір'ю ОСОБА_3 - ОСОБА_5 і ця частина не була виділена, то після смерті ОСОБА_5, належну їй долю в спільному сумісному майні подружжя успадкували нарівні її колишній чоловік ОСОБА_4, а, так само, і син ОСОБА_5 - ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті матері шляхом звернення з відповідною заявою в Бердянську державну нотаріальну контору, але її не оформив.
Відповідно до вимог ч-ч. 1- 3 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 4 статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, а відтак, породжує наслідки для іншого з подружжя - звернення стягнення на його частку у спільному майні при погашенні боргів за договором позики. Оскільки.
За ч. 2 ст. 73 того ж Кодексу стягнення може бути накладено на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, а в даному випадку ОСОБА_4М, укладаючи з позивачем договори займу за життя своєї дружини ОСОБА_5П, діяв в інтересах сім'ї.
Таким чином, на момент подання позову відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідно до Закону зобов'язані повернути суму, заборговану позивачу ОСОБА_4М, як спадкоємці, що прийняли спадщину за заповітом, тобто, 120.000 (сто двадцять тисяч) доларів США, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на момент пред'явлення цього позову складає 2.654.100 грн. (120.000 х 22.11,75 = 2654100).
Таким чином, основна сума боргу складає саме 2.654.100 грн.
Згідно з ч.1 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, а оскільки вказана норма не містить якихось спеціальних застережень щодо виду шкоди, які підлягають відшкодування спадкоємцями, то спадкоємець спадкує обов'язок відшкодування будь-якої шкоди (збитків), в т.ч. і тієї, що виникла внаслідок неналежного виконання спадкодавцем договірних зобов'язань.
Статтею ст.1282 ЦК України передбачено, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд накласти стягнення на майно, яке було передане і отримане ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі, оскільки останні позов не визнали та відмовились задовольнити вимоги шляхом одноразового платежу і ніяких інших домовленостей між спадкоємцями та позивачем, як кредитором досягнуто не було.
Згідно з Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., на підставі ухвали суду від 24.06.2016 р., Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було доручено компетентному суду ОСОБА_6 Федерації вручити відповідачу ОСОБА_3 копію позовної заяви з додатками та допитати відповідача з приводу позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до протоколу судового засідання Магаданського міського суду Магаданської області від 31.10.2016 р., ОСОБА_3 було вручено виклик до суду, копію позовної заяви ОСОБА_1, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя переведені на російську мову. Проти позову ОСОБА_3 заперечував. Пояснив, що після смерті матері не прийняв спадщину, спадкоємцем є ОСОБА_2 Про існування боргу та відповідних розписок на підтвердження боргу йому нічого не відомо.
Відповідачі та представник ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, в т.ч шляхом оголошення на сайті Судової влади України, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Цивільний позов ОСОБА_1 надійшов до суду 16.09.2015 р., слухання справи неодноразово відкладалось у звязку з не явкою відповідача та його представника. Враховуючи те, що відповідач не зявився у судове засідання з причин, які визнані судом неповажними, суд розцінює їх дії як невиконання ним своїх процесуальних обовязків.
Третя особа Бердянська державна нотаріальна контора була повідомлена про час та місце судових засідань належним чином, представник нотаріальної контори до суду не зявився, про причину неявки суд не повідомив.
Тому, за клопотанням позивача, на підставі ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наданих ним під час розгляду справи та наявних в матеріалах справи і суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В судовому засіданні вивчено та оголошено оригінал договору безвідсоткової цільової позики від 07.08.2012 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
На договорі мається відмітка про фактичне передання коштів в присутності і засвідченням факту передання коштів підписом свідка ОСОБА_7
В судовому засіданні вивчено та оголошено оригінал договору безвідсоткової цільової позики від 14.06.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
Пунктом 4.1., 5.1. договору визначено, що позикодавець зобовязується надати грошові кошти в день підписання договору без укладення додаткового договору або надання позичальнику розписки. Забезпеченням виконання зобовязань позичальником по вказаному договору є належний йому на праві власності будинок зі всіма надвірними будівлями за адресою: місто Бердянськ, вулиця Чубаря, 6уд.81,
На договорі мається відмітка про фактичне передання коштів в присутності і засвідченням факту передання коштів підписом свідка ОСОБА_7
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача та його представника, в порушення умов договорів від 07.08.2012 р. та 14.06.2012 р. відповідач ОСОБА_4 борг позивачу не повернув. 15.01.2015 ОСОБА_4 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4, в звязку з чим, станом на момент смерті виникла і існує заборгованість спадкодавця у вищезазначеній сумі 2654100 грн. Розрахунок суми боргу визначений у позовній заяві.
Як слід з матеріалів спадкової справи Бердянської державної нотаріальної контори №162/2015 (індекс 02-14), відповідач ОСОБА_2 15.01.2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_8, який помер 15.01.2015 р. Як зазначено в заяві, до складу спадкового майна належить частина житлового будинку № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вул.Чубаря; земельна ділянка площею 0,0379 га, яка розташована в місті Бердянську Запорізької області, вул.Чубаря,81. Заповіт № 2737 датований 10 грудня 2014 року. В матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтва про шлюб серії ЖС № 150914, укладеного 20.12.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.10.2015 р., винесеної державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області вбачається, що : «розглянувши документи, подані гр. ОСОБА_9, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діє на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_10, приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 25 вересня 2015 року за реєстровим № 2665 від імені гр. ОСОБА_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим ОСОБА_11, приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 10 грудня 2014 року за реєстром № 2737 після померлого 15 січня 2015 року гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що постійно мешкав в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря, будинок № 81, на житловий будинок № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря; на земельну ділянку площею 0,0371 га., яка розташована на території міста Бердянська Запорізької області, вулиця Чубаря, 81 (вісімдесят один), вважаю, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав:
В Бердянській державній нотаріальній конторі Запорізької області відкрита спадкова справа за № 162/2015 по заяві про прийняття спадщини спадкоємиці за заповітом гр. ОСОБА_2. Згідно заяви, до складу спадкового майна входить частина житлового будинку № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря; земельна ділянка площею 0,0379 га., яка розташована на території міста Бердянська Запорізької області, вулиця Чубаря, 81 (вісімдесят один). Також в спадковій справі міститься заява № 916 від 04.06.2015 р. про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим ОСОБА_12, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 12 листопада 2014 року за реєстровим № 3778 від гр. ОСОБА_7, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожиток. А також в спадковій справі міститься ухвала Жовтневого районного суду в м. Запоріжжі від 07 серпня 2015 року, провадження 2/331/1395/15 331/4904/15-ц про забезпечення доказів шляхом витребування та огляду документів до пред'явлення позову.
На виконання ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус перевіряє склад спадкового майна, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва. Згідно п. 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок), на підтвердження складу спадкового майна від спадкоємців витребуються відповідні документи.
Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.
Для оформлення спадщини на житловий будинок № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря, спадкоємиця надала нотаріусу правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу, посвідчений Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 06 вересня 1991 року за реєстровим № 1-3421 на ім'я гр. ОСОБА_8. Ім'я, зазначене у договорі купівлі-продажу не співпадає з ім'ям померлого гр. ОСОБА_8, вказаного в свідоцтві про смерть серії І-ЖС № 313189, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 16 січня 2015 року, тобто не підтверджується належність правовстановлюючого документа спадкодавцю. Згідно довідки № 472, наданої Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради 30 вересня 2015 року, право власності на житловий будинок №81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря зареєстровано за гр. ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 06 вересня 1991 року за реєстровим № 1-3421. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 162/2015 вбачається, що вищезазначений житловий будинок було придбано гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5 за час зареєстрованого шлюбу, що перевірено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АН № 491274, виданим бюро запису актів громадянського стану виконкому Красносулинської міської ради народних депутатів Ростовської області 13 жовтня 1976 року.
В Бердянській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №182/2013 до майна померлої 20 лютого 2013 року гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була дружиною померлого 15 січня 2015 року гр. ОСОБА_8. Після померлої гр. ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом син - гр. ОСОБА_3, громадянин ОСОБА_6 Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6 Федерація. Згідно його заяви, до складу спадкового майна входить все майно та вказаний інший спадкоємець за законом - гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, чоловік. Документи на майно померлої гр. ОСОБА_5, спадкоємець не надав, частка її на житловий будинок № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря не виділена.
Згідно ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права на житловий будинок, частину житлового будинку, будівлю або споруду переходить право на земельну ділянку, що знаходиться під цим об'єктом.
Тобто, частки у спільній сумісній власності подружжя гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5 на житловий будинок № 81 (вісімдесят один), що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Чубаря не визначені, а згідно ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права на житловий будинок, частину житлового будинку, будівлю або споруду переходить право на земельну ділянку або частину земельної ділянки, що знаходиться під цим об'єктом». Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено факт приналежності ОСОБА_8, який помер 15 січня 2015 року, договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м.Бердянськ, вул. Чубаря, 81, від 06 вересня 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14. зареєстрованого в реєстрі за №1-3421, який був укладений між ОСОБА_15 як продавцем та ОСОБА_8 як покупцем.
Визначено, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул. Чубаря, №81, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є рівними: по 1/2 частці кожного.
Як слід з мотивувальної частини вказаного рішення суду, позивач добросовісно помиляється щодо того, що спадщина після смерті її чоловіка відкрилася на всю земельну ділянку площею 0,0371 га по вул. Чубаря, 81 в м.Бердянську, оскільки третя особа ОСОБА_3 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини житлового будинку після смерті своєї матері ОСОБА_8 Є/.П., розташованого на цій земельній ділянці, а тому до нього перейшло і право власності на земельну ділянку в розмірі права власності на житловий будинок.
Рішення суду набрало законної сили 22 червня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 13.10.2015 р. в даному проваджені накладено арешт на житловий будинок разом з належними саме цьому будинку прибудовами, інженерними комунікаціями та надвірними спорудами, ворітьми та огорожею, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Бердянськ, Запорізька область, вул.Чубаря, 81.

Згідно з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2016 р., апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена; ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2015 р. про забезпечення позову залишена без змін.

За вимогами чинного ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Спадкування, перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов'язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб'єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майноё яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов'язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов'язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що вимоги позивача про накладення стягнення на майно, яке було включене до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 і було передане та отримане ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в натурі, як спосіб захисту порушеного права позивача є обґрунтованим та адекватним ситуації, що склалася і позивач вправі вимагати захисту свого права саме таким способом, оскільки обов'язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум боргу за договорами позики, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них, поза як відповідачі позов не визнали та відмовились задовольнити вимоги позивача шляхом одноразового платежу і ніяких інших домовленостей між спадкоємцями та позивачем, як кредитором досягнуто не було.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6- 79цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Таким чином, суд враховує те, що в даному випадку за умовами договору позики сторони позивач та ОСОБА_4 визначили грошовий еквівалент зобов'язань ОСОБА_4 в доларах США, а тому, визначаючи суму боргу, яку необхідно стягнути з спадкоємців позичальника, суд приходить до висновку, що таку суму слід визначати за офіційним курсом цієї валюти на день подачі позивачем позову в суд, оскільки в порядку, передбаченому законом, позивач свої позовні вимоги в цій частині не змінював і заяву про визначення суми боргу за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення до суду не подавав, а відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, яка визначає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували обставни, що викладені позивачем я к підстави для задоволення його вимог чи надані ним докази, відповідачем не надані.

Суд, розглядаючи справу, виходить з того, що відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.-ст. 80,81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в звязку з чим позов слід задовольнити і стягнути суму боргу з кожного відповідача пропорційно до його частки у спадковому майні і в межах вартості отриманого у спадок ОСОБА_2, ОСОБА_3 складу спадщини, шляхом накладення стягнення на земельну ділянку та обєкти нерухомості за адресою: місто Бердянськ, вулиця Чубаря, 6уд.81,

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідачів судові витрати пропорційно до їх часток у спадковому майні.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за договорами займу шляхом звернення стягнення на майно, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП) на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Гасанівка, буд.7 заборгованість за договорами позики від 07.08.2012 року та 14.06.2012 року в сумі 1990575,00 гривень (один мільйон девятсот девяносто тисяч пятсот сімдесят пять гривень) шляхом звернення стягнення в межах належної ОСОБА_2 ? частки на земельну ділянку кадастровий №:07:001:0165 за адресою: місто Бердянськ, Запорізької області, вулиця Чубаря, 6уд.81, а також жилий будинок №81 по вул. Чубаря місто Бердянск, Запорізької області зі спорудами, які знаходяться на цій ділянці, а саме: А жилий будинок, а сіни, до а козирок, до А козирок, К госп. Будівля, над К Мс. Мансарда, Жвбиральня, 3 душ, Л- госп. будівля, В над Л Літ. Кухня, М вхід до літ кухні, до л сходи, до л ґанок, до Мс. - балкон козирок, до К ґанок, м1 паркан, до мЗ паркан, л- 2 ворота, 1 замощення, до В балкон.

Стягнути з ОСОБА_3, який мешкає за адресою: ОСОБА_6 Федерація, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, який мешкає за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Гасанівка, буд.7 заборгованість за договорами позики від 07.08.2012 року та 14.06.2012 року в сумі 663525,00 гривень (шістсот шістдесят три тисячі пятсот двадцять пять гривень) шляхом звернення стягнення в межах належної ОСОБА_3 1/4 частки на земельну ділянку кадастровий №:07:001:0165 за адресою: місто Бердянськ, Запорізької області, вулиця Чубаря, 6уд.81, а також жилий будинок №81 по вул. Чубаря місто Бердянск, Запорізької області зі спорудами, які знаходяться на цій ділянці, а саме: А жилий будинок, а сіни, до а козирок, до А козирок, К госп. Будівля, над К Мс. Мансарда, Жвбиральня, 3 душ, Л- госп. будівля, В над Л Літ. Кухня, М вхід до літ кухні, до л сходи, до л ґанок, до Мс. - балкон козирок, до К ґанок, м1 паркан, до мЗ паркан, л- 2 ворота, 1 замощення, до В балкон.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 182,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, який мешкає за адресою: ОСОБА_6 Федерація, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 60,90 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: М.В. Антоненко