Номер провадження: 22-ц/785/5128/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Справа № 522/18425/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - Одеська державна Академія будівництва та архітектури,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської державної Академії будівництва та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційно скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кравчук Т.С. 22 березня 2018 року,

встановив:

У жовтні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у грудні 2017 р. та січні 2018 р. позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ №530/ВК від 31.08.2017 р. про його звільнення з роботи; 2) поновити його на роботі на посаді директора, декана Інституту інженерно-екологічних систем; 3) стягнути з Одеської державної академії будівництва та архітектури середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.08.2017 р. по день ухвалення рішення про поновлення на роботі; 4) стягнути з Одеської державної академії будівництва та архітектури моральну шкоду у сумі - 10 000 грн.; 5) витрати на правову допомогу.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що працював у відповідача з 01.02.1974 р. та на посаді директора, декана Інституту інженерно-екологічних систем з 2004 р.. Проте наказом №530/ВК від 31.08.2017 р. він був безпідставно звільнений з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Незаконність його звільнення полягає в недодержанні відповідачем вимог діючого законодавства, а саме: - в порушення ч. 2 ст. 40 КЗпП України відповідач не перевів його на іншу роботу, хоча він був не проти зайняти іншу посаду в Одеській державній академії будівництва та архітектури; - його звільнення попередньо не погоджено з профспілковим комітетом працівників Одеської державної академії будівництва та архітектури; - він не був персонально повідомлений про наступне вивільнення; - при його звільненні відповідач не врахував наявність у нього переважного права на залишення на роботі.

За вказаних обставин ОСОБА_4 вважає його звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією Інституту інженерно-екологічних систем незаконним, тому він підлягає поновленню на роботі.

За правилами ст. 235 КЗпП Україні йому має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р.. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України йому має бути відшкодована моральна шкода у вигляді моральних страждань, яку ОСОБА_4 оцінює у розмірі - 10 000 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 4, 132 - 136, 147 - 151).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 повністю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач працював у відповідача директором Інституту інженерно-екологічних систем Академії з 05.11.2014 р., про що свідчить укладений трудовий контракт та наказ № 602/вк від 06.11.2014 р..

25.05.2017 р. Вченою радою Академії було прийняте рішення № 4.2/12 «Про зміни у структурі академії», за яким було запропоновано проректору з НПР ОСОБА_7 подати пропозиції щодо об'єднання Інституту інженерно-екологічних систем та факультету Гідротехнічного та транспортного будівництва. За вказаним рішенням Вченої ради був прийнятий наказ №101/од від 26.05.2017 р..

25.05.2017 р. ректором Академії до профспілкового комітету працівників Академії було надіслано подання щодо надання згоди на звільнення директора Інституту інженерно-екологічних систем ОСОБА_4 та декана факультету Гідротехнічного та транспортного будівництва ОСОБА_8 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (вих. №40-677/1 від 25.05.2017 р.). Листом № 194/1 від 01.06.2017 р. голова профспілкового комітету працівників Академії ОСОБА_9 повідомив Академію про прийняте рішення профспілкового комітету працівників Академії №28 від 01.06.2017 р., за яким було надано згоду на вивільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за умови надання їм гарантій, передбачених діючим законодавством.

22.06.2017 р. Вченою радою Академії було прийняте рішення №5.1/13 «Про зміни у структурі академії», за яким з 01.09.2017р. мали бути реорганізовані Інститут інженерно-екологічних систем та факультет Гідротехнічного та транспортного будівництва шляхом об'єднання в Інститут гідротехнічного будівництва та цивільної інженерії. На підставі вказаного рішення був прийнятий наказ №120/од від 26.06.2017 р..

Наказом №530/вк від 31.08.2017 р. ОСОБА_4 був звільнений з займаної посади директора Інституту інженерно-екологічних систем за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Копію вказаного наказу позивач отримав 01.09.2017 р., про що міститься його підпис на оригінальному примірнику наказу про звільнення.

З наведеного вбачається що в Одеській державній академії будівництва та архітектури дійсно відбулася реорганізація структурних підрозділів, в одному з яких ОСОБА_4 обіймав керівну посаду.

Одеська державна академія будівництва та архітектури витримала вказану процедуру погодження звільнення з профспілковим органом, що підтверджується поданням Академії (вих. №40-677/1 від 25.05.2017 р.), листом голови профспілкового комітету працівників Академії ОСОБА_9 №194/1 від 01.06.2017 р. та рішенням профспілкового комітету працівників Академії № 28 від 01.06.2017 р.. Тому не відповідають дійсності твердження позивача про те, що відповідач його звільнення попередньо не погодив з профспілковим комітетом працівників Одеської державної академії будівництва та архітектури спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

З пояснень представника відповідача вбачається, що в Академії не було вільних посад, що також не заперечував і представник позивача. Проте представник позивача наголошував на тому, що Академія мала перевести ОСОБА_4 на іншу посаду в межах однорідних професій, як більш кваліфікованого працівника .

Вирішуючи даний спір суд враховує, що роботодавець зобов'язаний був в межах однорідних професій і посад провести перестановку робітників і перевести більш кваліфікованих робітників, посада якого скорочується, на другу аналогічну посаду.

Вбачається, що до складу Одеської державної академії будівництва та архітектури окрім Інституту інженерно-екологічних систем входили ще три інститути. А саме: 1) Інженерно-будівельний інститут - очолює ОСОБА_10, який є кандидатом технічних наук, професором; 2) Архітектурно-художній інститут - очолює ОСОБА_11, який є доктором архітектури, професором, заслуженим архітектором України; 3) Будівельно-технологічний інститут - очолює ОСОБА_12, який є доктором технічних наук, професором. Вказані твердженні співпадають з даними наведеними на офіційному сайті Академії http://www.ogasa.org.ua/, тому суд вважає, що вказана інформація є загальновідомою та не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

ОСОБА_4 за поясненнями його представника за науковим ступенем є кандидатом технічних наук, а за вченим званням є доцентом. Вказане твердження не заперечувалось представником відповідача. Таким чином, вказані обставини не підлягають доведенню за правилами ч.1 ст.82 ЦПК України.

Судом також встановлено, що наказом №367/вк від 13.06.2017 р. ОСОБА_4 було оголошено догану. Вказаний наказ за поясненнями представника позивача ОСОБА_4 не оскаржував.

З огляду на вказане твердження позивача, що він має більшу кваліфікацію та продуктивність праці, ніж працівники інших суміжних посад не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Також, судом встановлено, що Академія не мала можливості перевести ОСОБА_4 на іншу посаду за відсутності вакансій.

Судом встановлено, що повідомленням тимчасово виконуючого обов'язки ректора Академії ОСОБА_7 від 29.06.2017 р., яке ОСОБА_4 отримав 29.06.2017 р. позивача особисто повідомили про його наступне вивільнення. З дня повідомлення ОСОБА_4 про скорочення його посади та датою звільнення пройшло два місяці і один день.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач персонально не повідомив його по наступне вивільнення спростовуються наявними в справі доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наказ ректора Академії №530/вк від 31.08.2017 р. про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади директора Інституту інженерно-екологічних систем за п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним і скасуванню не підлягає.

З огляду на те, що суд не знаходить підстав для поновлення ОСОБА_4 на роботі, то і підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Одеської державної академії будівництва та архітектури середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не вбачає.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, то відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В діях Одеської державної академії будівництва та архітектури щодо звільнення ОСОБА_4 за п. 1 ст. 40 КЗпП України суд не находить порушень законних прав позивача, а тому вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню (Т. 1, а. с. 185 - 189).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_4 вказує на те, що порушено порядок розгляду профспілковим комітетом подання адміністрації про звільнення, оскільки питання розглянуто за його відсутності, його заява про це відсутня. Не з'ясовано питання про його переведення на іншу роботу. Він має право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці. Не був персонально попереджений про заплановане звільнення за два місяці. З наказом про звільнення ознайомився тільки 01.09.2017 р..

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Одеська державна академія будівництва та архітектури (далі - Академія) у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення. Вказує, що в апеляційній скарзі апелянт посилається на нові обставини незаконності звільнення, на які не вказував у позові і не наводив під час розгляду справи - розгляд профспілковим органом подання адміністрації за його відсутності. Таким чином, апелянт намагається фактично змінити підстави позову. Відсутні посилання про неправильну оцінку судом доказів, або безпідставну відмову у їх прийнятті. Не доведеним є твердження позивача про наявність вакантних посад. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ні позивач, ні його представник не заперечували факт відсутності накатних посад. Однорідні посади були зайняті працівниками більш високої кваліфікації. Встановлено, що про наступне повідомлення ОСОБА_4 був повідомлений 29.06.2017 р.. На оригіналі наказу про звільнення ОСОБА_4 міститься його підпис про те, що копію наказу він отримав - 01.09.2017 р..

Представник Академії усудовому засіданні підтримала викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги. На виконання ухвали апеляційного суду надала довідку про середньоденну заробітну плату.

Третя особа - ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення. Вказує, що звільнення ОСОБА_4 відбулося у зв'язку з реорганізацією структурних підрозділів. Академія повністю дотрималася процедури звільнення ОСОБА_4. На час звільнення в Академії не було вільних посад. ОСОБА_4 за науковим ступенем є кандидатом технічних наук, а за вченим званням є доцентом. Тому, не відповідають дійсності доводи апелянта про наявність у нього переважного права на залишення на роботі. Про наступне звільнення ОСОБА_4 був особисто повідомлений 01.09.2017 р.. Звільнення відбулося через два місяці та один день.

Третя особа - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найскорішому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, зобов'язання відповідачів знести самовільно побудований магазин не оскаржено. Відповідно до вищевказаних положень цивільно-процесуального законодавства законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства не відповідає. Погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 36, 40, 49-2, 237-1 КЗпП України) та процесуального (ст. ст. 12, 13, 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли трудові правовідносини з приводу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 43 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник персонально попереджається не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до наявного у справі повідомлення (Т. 1, а. с. 39) ОСОБА_4 був повідомлений про те, що «…згідно наказу за № 120/од від 26.06.2017 року з 01.09.2017 року Інститут інженерно-екологічних систем та факультет Гідротехнічного та транспортного будівництва буде реорганізовано в Інститут гідротехнічного будівництва та цивільної інженерії шляхом об'єднання.

Просимо Вас довести до відома працівників Інституту інженерно-екологічних систем про вищевказані зміни в організації праці…». На вказаному повідомленні міститься підпис ОСОБА_4 про знайомлення з даним повідомленням - 29.06.2017 р..

Саме на вказане повідомлення посилається Академія у відзиві на позов (Т. 1, а. с. 143 - 146), як на належне повідомлення ОСОБА_4 про наступне скорочення. Вказане повідомлення прийняв до уваги суд першої інстанції при обґрунтуванні висновків щодо належного повідомлення про майбутнє звільнення з роботи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що Академія повідомляє ОСОБА_4 про реорганізацію з 01.09.2017 р. двох інститутів в один і просить ОСОБА_4 довести до відома працівників інституту, який він очолює, інформацію про вищевказані зміни в організації праці. Вказане повідомлення не містить жодної інформації про персональне попередження ОСОБА_4 про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації праці.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи спори, що пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організаціє виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на інше роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Встановлено, що ОСОБА_4 не попереджався персонально про наступне звільнення за два місяці.

Таким чином, доводи апелянта про те, що він не був попереджений у встановленому діючим законодавством порядку про наступне звільнення є обґрунтованими.

Права ОСОБА_4 при звільненні з роботи порушені, а тому вони підлягають захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішеня про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За вказаних обставин необхідно: 1) визнати незаконним та скасувати наказ Академії № 530/ВК від 31.08.2017 р. про звільнення ОСОБА_4; 2) поновити ОСОБА_4 на роботі, яку він займав до звільнення - на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Академії; 3) стягнути з Академії на користь ОСОБА_4: 3.1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з роботи за період - з 31.08.2017 р. по день ухвалення судового рішення - 29.11.2018 р. включно, у розмірі - 92 183,52 грн. = 312 робочих днів х 532,60 грн. (середньоденна заробітна плата). Вказаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, і які підлягають відрахуванню при її виплаті; 3.2) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 2 000,00 грн., який визначений, враховуючи характер завданої моральної шкоди, глибину моральних страждань, характеру додаткових зусиль ОСОБА_4 для організації свого життя у зв'язку з втратою нормальних життєвих зв'язків, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Таким чином, доводи апелянта є частково обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_4 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору (п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір») необхідно стягнути з Академії в дохід держависудовий збір у сумі - 2 342,76 грн..

Згідно із ст. ст. 133, 137 ЦПК України необхідно стягнути з Академії на користь ОСОБА_4 понесені ним та підтверджені витрати на надання правової допомогиу сумі - 4 250,00 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4,- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Одеської державної Академії будівництва та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Одеської державної Академії будівництва та архітектури № 530/ВК від 31 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_4.

Поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді директора, декана інституту інженерно-екологічних систем Одеської державної Академії будівництва та архітектури.

Стягнути з Одеської державної Академії будівництва та архітектурина користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1):

- середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з роботи за період з 31 серпня 2017 року по 29 листопада 2018 року включно, у розмірі - 92 183 (дев'яносто дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 52 коп., яка визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, і які підлягають відрахуванню при її виплаті;

- відшкодування моральної шкоди у розмірі - 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп..

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Одеської державної Академії будівництва та архітектури в дохід держави судовий збір у сумі - 2 342 (дві тисячі триста сорок дві) грн. 76 коп..

Стягнути з Одеської державної Академії будівництва та архітектурина користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) витрати на надання правової допомоги в сумі - 4 250 (чотири тисячі двісті п'ятдесят) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе