Провадження № 2/161/3008/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4.

Позов мотивує тим, що в шлюбі з відповідачем у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружні стосунки не склалися, а тому шлюб в жовтні 2010 року було розірвано. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з нею у місті Луцьку. Зазначає, що вихованням та утриманням дитини займається лише вона. Відповідач зовсім не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не займається вихованням та не надає матеріальної допомоги у його утриманні. У зв'язку з наведеним просить суд позов задовольнити повністю.

Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову підтримала.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2, позивачем у справі, по АДРЕСА_1.

В той час, інформацією підрозділу УДМС України у Волинській області стверджується, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.21).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначала, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 ст. 155 СК України).

Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, з розрахунку суми заборгованості по сплаті ОСОБА_3 аліментів вбачається, що станом на 01.05.2018 року існує заборгованість зі сплати аліментів на неповнолітню дитину боржника, яка становить - 26750 гривень.

Наданою КЗ «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №22 - ліцей Луцької міської ради» інформацією від 17.05.2018 року доводиться також та обставина, що ОСОБА_4 є учнем 3-В класу навчального закладу з 1 вересня 2015 року. За період навчання батько, ОСОБА_3, не відвідував батьківських зборів, виховних заходів, з вчителями не спілкувався. Вихованням сина займається мама (а.с. 10).

Згідно письмових пояснень близьких друзів, які знають особисто і позивача і відповідача від 31.05.2018 року, громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 не з'являється до свого сина ОСОБА_4 протягом останніх 9 років та не бере участі у його вихованні.

Висновком служби у справах дітей Луцької міської ради № 195 від 09.08.2018 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 539-3 від 15.08.2018 року, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, встановлено, що відповідач - після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 поїхав з Луцька, інформація про його місце перебування відсутня. З моменту окремого проживання останній самоусунувся від виховання та утримання сина ОСОБА_4. Не цікавиться його життям та здоров'ям, не намагається з ним зустрітися, не надає матеріальної допомоги на придбання дитячого одягу, взуття, харчування. Батько жодного разу не відвідував навчальний заклад, де навчається його син (а.с. 27,28).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В судовому засіданні встановлено, що жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, зокрема відповідач: протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, про його навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для належного проживання та виховання. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання сина та самоусунення від виконання батьківських обов'язків.

При цьому, суд враховує й ту обставину, що місце проживання сина відповідача - ОСОБА_4, яке відповідає місцю реєстрації його колишньої дружини ОСОБА_2, на протязі 4 років після розірвання шлюбу не змінювалося, тобто ОСОБА_3 не був позбавлений можливості вжити усіх необхідних заходів для знаходження контакту з дитиною, якій ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнюється 10 років.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності та давши їм об'єктивну оцінку, суд вважає доведеною винну поведінку відповідача в ухиленні від виконання ним своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України.

Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 165-167 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його вручення рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.10.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій