Провадження № 2/752/2794/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.06.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Якушко Т.А.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданим 20.01.2005 р. Державною адміністрацією Голосіївського району, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 17.03.2017 р. державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори.
Відповідач є колишнім чоловіком її доньки - ОСОБА_4, шлюб з яким був розірваний 04.05.2016 р.
З вересня 2014 р. відповідач в квартирі не проживає, забрав речі та переїхав проживати до Російської Федерації. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою йому не чинилось.
Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом.
На підставі положень ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 156, 405 ЖК України позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач добровільно залишив квартиру, не мешкає в даному приміщенні більше року, не несе витрат на його утримання, житлом не цікавляться.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання.
Третя особа в судове засідання не з»явилась, подавши клопотання про розгляд справи у її відсутність та задоволення позову.
В силу положень ст. 130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про місце і час судового розгляду.
За згодою представника позивача, на підставі положень ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданим 20.01.2005 р. Державною адміністрацією Голосіївського району, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 17.03.2017 р. державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи, в АДРЕСА_3 зареєстровані:ОСОБА_6, ОСОБА_4 та її чоловік - ОСОБА_3.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний 04.05.2016 р., про що Відділом РАЦС Єлізовського району Агентства записів актів цивільного стану Камчатського краю видано Свідоцтво про розірвання шлюбу.
Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності без позбавлення права користування і володіння майном.
Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з вересня 2014 р. не проживає в АДРЕСА_6
ОСОБА_3 не несе витрат на утримання житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна.
Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано.
Згідно з відповіддю Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві відповідач до органів поліції з приводу наявності перешкод у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 не звертався.
Факт не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі підтверджується актом, складеним комісією ЖЕД-107 Голосіївського району від 23.11.2017 р.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв»язку з чим він підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 18, 43, 49, 81, 141, 280-282 ЦПК України,
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_5) в доход держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.
Заява про перегляд заочногорішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя