ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/6570/17 Головуючий суддя І інстанції Шмадченко С.І.
Провадження № 22-ц/818/158/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2018 року у складі головуючого судді Шмадченко С.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції, інспекторів роти 7 батальйону 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив :

03 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції, інспекторів роти 7 батальйону 1 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27.07.2016 року, приблизно о 21-30 год. він на автомобілі НОМЕР_1 рухався по вул. Луї Пастера в м. Харкові за автомобілем Газель зі швидкістю 40-50 км/год. обрав безпечну швидкість та відстань приблизно 7 метрів, що було безпечним для даної ділянки дорожнього полотна та погодних умов, також ніякими знаками, попереджуючими про поганий стан дорожнього покриття, проведення дорожніх робіт, або обмеження швидкості на ділянці дороги встановлено не було. Навпроти будівлі № 256 на дорозі виникла перешкода у вигляді декількох ям на дорожньому покритті. Він не мав змоги обїхати яму тому, що на дорозі була ціла низка ям, а для їх обїзду йому необхідно було виїхати на полосу зустрічного руху, на якої були перешкоди у вигляді зустрічних автомобілів. Він здійснив екстрене гальмування, але на дорозі був розсипаний гравій, що не дало можливості провести зупинку автомобіля та скоїв наїзд на яму. В результаті чого пошкодив переднє праве, заднє праве колеса. Оскільки його автомобіль застрахований в СК «Альфа Страхування» і він з метою фіксування факту пошкодження та відшкодування страховою компанією матеріальних збитків, викликав поліцію.

Вказав, що на місце ДТП прибув наряд поліції у складі інспекторів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП та схему до протоколу. Крім того, вони повинні були повідомити дорожню чи комунальну організацію в обслуговуванні якої знаходиться ділянка на якій сталося ДТП про наявність перешкоди, що стала причиною ДТП та скласти спільний акт. Працівники поліції дорожню службу не викликали та у схемі місця ДТП не зазначили наявність вибоїни на дорозі, що стало підставою для відмови йому СК «Альфа Страхування» у виплаті страхової суми.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

В звязку із незгодою з прийнятим рішенням він постанову суду оскаржив у Апеляційному суді Харківської області, нині Харківському апеляційному суді, який 30.11.2016 року його апеляційну скаргу задовольнив та постанову суду від 01.11.2016 р. скасував, провадження у справі закрив на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом при ухваленні рішення було встановлено, що інспектори поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при складанні протоколу недбало віднеслись до своїх службових обовязків, що призвело до фактичної відсутності у нього можливості відшкодувати завдані йому збитки через страхову компанію, оскільки для такого відшкодування потрібно було надати відповідну схему ДТП, яку було з порушенням складено поліцейськими.

На підставі вищевикладеного, та уточнивши позов у судовому засіданні 30 листопада 2017 року, ОСОБА_3 остаточно просив стягнути з держави в особі УПП у м. Харкові ДПП суму матеріальної шкоди, вартість двох ушкоджених шин, у розмірі 9080 грн., завдану інспекторами роти 7 батальйону 1 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантами поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнути солідарно з держави в особі УПП у м. Харкові ДПП та інспекторів інспекторами роти 7 батальйону 1 УПП у м. Харкові ДПП лейтенантами поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі позовні вимоги позивача не визнали, посилалися на те, що дії інспекторів патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо складання протоколу та схеми жодним чином не могли бути у причинному звязку із наслідками у вигляді пошкоджених коліс ТЗ позивача, оскільки він сам вїхав у вибоїну і їх пошкодив. За результатами розгляду матеріалів адміністративної справи за ст.124 КУпАП відносно позивача ні рішенням суду першої інстанції, ні рішенням апеляційної інстанції дії інспекторів по справі не були визнані як протиправні чи незаконні.

Представник ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в судове засідання не зявився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнено з Держави в особі Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 9080 гривень, судовий збір у сумі 640 гривень. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у сумі 500 гривень. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у сумі 500 гривень. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та такими, що прийняті із порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що в схемі місця ДТП було зазначено «вибоїну» на дорозі під № 3 в графі «назви обєктів, зазначених на схемах», яка долучена представником позивача до матеріалів справи, необхідність (обовязок) складення та долучення до матеріалів справи інспекторами патрульної поліції акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, виникає у працівників поліції лише під час складення адміністративних протоколів за статтями 139 та 140 КУпАП в силу розділу 2 пункту 3 «Інструкції, затвердженої Наказом МВС № 1395 з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Однак в даному випадку, поліцейськими складався протокол за ст. 124 КУпАП, що в свою чергу не могло породити обовязок працівників поліції долучати акт обстеження та викликати дорожню-транспортну організацію. Суд приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, послався саме на цю норму, що лише підкреслює порушення норм матеріального права при прийняті рішення.

Зазначив, що 03.06.2016 року позивачем із СК «Альфа страхування» укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 250.0865786.503. В умовах вказаного договору (главами 20, 21) визначено дії при настанні страхового випадку та перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку, де в самому тексті договору є посилання на орган - ДАІ (Державтоінспекція), який на момент його підписання, був ліквідований 07.11.2015 із створенням патрульної поліції. Тобто, фігуруючим субєктом, дії якого впливають на рішення страхової компанії про відшкодування шкоди за умовами договору, субєкт, який повинен складати схему місця ДТП та/або акт обстеження мережі вулично-шляхової ділянки (п.п. 20.4, 21.1.4., 21.1.5.), є Державтоінспекція, яка на дату підписання позивачем не існувала. Виходячи з цих умов, після отримання заяви від 28.07.2016 на виплату страхового відшкодування від ОСОБА_3 страховик СК «Альфа страхування» відмовив позивачу в виплаті відшкодування за договором, посилаючись на те, що не було дотримано підпункт 21.1.5. договору, в якому також визначені працівники органу ДАІ. Не задоволений такою відмовою, позивач і звернувся із позовом до поліції, рішення за яким на разі оскаржується, а не до свого безпосереднього страховика, який не виконав умови договору. Судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано ані умов договору ОСОБА_3 із страховою компанією, ані відповідь страховика.

Зазначив, що позивач, подавши позов до суду, бажає отримати відшкодування із інспекторів патрульної поліції за власні необережні дії, повязані із наїздом на вибоїну.

Ані рішенням суду першої інстанції за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3, ані рішенням апеляційної інстанції, - дії інспекторів-відповідачів по вказаній справі не були визнанні як протиправні чи незаконні.

Вказав, що задовольняючи позовні вимоги частково в рішенні суду, яке оскаржується, було стягнуто з Держави в особі Управління патрульної поліції у м. Харкові матеріальну шкоду у сумі 9080 грн. і при цьому не було враховано доводи, що були викладені в запереченні на позовну заяву, та про те що роботодавцем відповідачів інспекторів є юридична особа Департамент патрульної поліції, а Управління патрульної поліції у м. Харкові є лише його структурним підрозділом, немає власного кошторису та немає бюджетних асигнувань за якими можливо було здійснити відшкодування.

Звертає увагу, що позивачем не було наведено доказів, що свідчили б про наявність причинного звязку між складанням матеріалів ДТП та виникненням у нього душевних страждань. Тим більше, при застосуванні статті 1173, 1174 ЦК України рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) та Постанови КМ України від 03.08.2011 року № 845 про затвердження «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників» позовні вимоги до ОСОБА_4Ю та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 вказав, що доводи скарги суперечать дійсним обставинам справи, а оскаржене рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Згідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інспектори, які прибули на виклик та складали протокол відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП повинні були повідомити дорожню чи комунальну організацію про наявність перешкоди на дорозі, що стала причиною ДТП та скласти спільний акт. Працівники поліції не викликали дорожню службу та у схемі місця ДТП не зазначили наявність вибоїни на дорозі, що стало підставою для відмови позивачу у виплаті страхової суми.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

У статті 376 ЦПК України встановлені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення:

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.1,ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У статті 1167 ЦК України вказані підстави відповідальності за завдану моральну шкоду:

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом наведених законодавчих положень відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства:

1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вказаних принципів у ст. 81 ЦПК України сформульовано обовязок доказування і подання доказів:

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

2. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ст. 76 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, ст. 77 ЦПК України.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, ст. 78 ЦПК України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, ст. 79 ЦПК України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 80 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), ст. 89 ЦПК України

Судовим розглядом встановлено, що 27.07.2016 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м. Харкові по вул. Луї Пастера потрапив в дорожньо-транспортну пригоду у звязку з неналежним станом дорожнього полотна, а саме наявністю на проїжджій частині дороги ями. В результаті чого пошкодив переднє праве та праве заднє колеса. Оскільки його автомобіль застрахований в СК «Альфа Страхування» і він з метою фіксування факту пошкодження та відшкодування страховою компанією матеріальних збитків, викликав поліцію.

По приїзду на місце дорожньо-транспортної пригоди інспектор роти 7 батальйону 1 УПП у м. Харкові ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 склала протокол про адміністративне правопорушення у якому зазначила, що 27.07.2016 р. приблизно о 21-30 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_3, рухаючись по вул. Луї Пастера в м. Харкові, при виникненні перешкод (яма на дорожньому покритті), не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху перешкоди, чим порушив вимоги п.12.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.124 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

30 листопада 2016 року Апеляційний суд Харківської області постанову суду від 01.11.2016 р. скасував, провадження у справі закрив на підставі п.1 ст.247 КУпАП , у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями ч.3 ст.14, ч.1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів вимогам безпеці руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеці руху.

03 червня 2016 року між позивачем та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» був укладений договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу.

У звязку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою, позивач звернувся з заявою до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про виплату йому страхового відшкодування у розмірі 9080 грн., проте страхова компанія відмовила позивачу у виплаті вказаної суми, посилаючись на те, що у схемі ДТП працівниками патрульної поліції не вказана інформація в частині «Наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП». (а.с.6)

За скаргою позивача ОСОБА_3 управлінням патрульної поліції у м.Харкові проводилась перевірка, за результатами якої було встановлено, що інспектором Татаріновим С.П. не навмисно допущено помилку у схемі ДТП. У звязку з допущенням помилки інспектору Татарінову С.П. суворо зауважено на необхідність більш уважного ставлення до виконання власних службових обовязків. (а.с.44-50)

Як убачається з наданої до позову видаткової накладної ФОП ОСОБА_7 № РН-0000102 від 08.08.2016 р., позивач сплатив за 2 шини 9080 грн. (а.с.98)

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_3 вказав, що інспектори поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при складанні схеми ДТП недбало віднеслись до своїх службових обовязків, що призвело до фактичної відсутності у нього можливості відшкодувати завдані йому в результаті ДТП збитки через страхову компанію, оскільки для такого відшкодування не вистачало даних з таблиці до схеми, яка не була заповнена інспекторами поліції.

Тобто у даному випадку позивач просив відшкодувати за рахунок держави майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди, не отриманого внаслідок недбалого відношення до службових обовязків інспекторів поліції, п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно до вказаної норми ч. 1 ст. 1174 ЦК України вина службової особи презюмується і може бути спростована відповідачем, р.

Виходячи зі змісту ст.ст. 22, 1166, 1174 ЦК України на позивача покладається тягар доведення факту завдання шкоди, його розміру та причинного звязку, між завданою шкодою та діями (бездіяльністю) службової особи.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не звернув уваги, що згідно до листа ПрАТ СК «Альфа страхування» від 14.12.2017 № 0838.206.16.01-0206.12 на імя позивача ОСОБА_3, наданого у відповідь на його звернення, його було проінформовано, що: для підтвердження настання страхового випадку, підпунктом 21.1.5 Договору добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 250.0865786.503 від 03 червня 2016 року (далі по тексту Договір) передбачений документ, який страхувальник повинен надати страховій компанії, зокрема копію схеми ДТП, складена працівником ДАІ, в якій зазначені наявні недоліки в утриманні вулично-шляховій мережі, які стали які стали супутньою причиною ДТП та/або акт, складений працівниками ДАІ в присутності посадової особи дорожньої чи комунальної організації, на обслуговуванні у якої знаходиться ділянка, на якій сталася ДТП. Враховуючи викладене та керуючись умовами Договору, ПрАТ СК «Альфа Страхування» повідомила, що у випадку надання позивачем ОСОБА_3 передбаченого підпунктом 21.1.5 Договору документу, справу № 0838.206.16.01 буде переглянуто з можливістю проведення йому страхового відшкодування, а в подальшому здійснення права вимоги до особи, відповідальної за скоєний збиток (а.с. 85).

Відмовляючи позивачу ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування в листі від 14.11.2016 з мотивів відсутності на схемі ДТП про недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП, - страхова компанія також вказала про те, що після надходження правильно заповненої схеми ДТП з усіма заповненими графами, що передбачає законодавство України, страхова компанія готова прийняти рішення про виплату страхового відшкодування (а.с. 6).

При цьому в матеріалах справи відсутні документи про те, що ОСОБА_3 звертався до відповідача про доповнення схеми ДТП і йому в цьому було відмовлено.

Тому, виходячи зі змісту вказаних листів у ОСОБА_3 на день розгляду справи судом не була втрачена можливість отримання страхового відшкодування, оскільки він всупереч свого процесуального обовязку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав доказів про те, що йому було відмовлено у наданні виправленої схеми ДТП. Згідно до відповіді начальника Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Харкові від 16.11.2013 вих. № В-1433/41/14/02-2016 було визнано не навмисно допущену інспекторами поліції помилку у схемі ДТП (а.с. 75).

Крім того, про яму на дорожньому покритті, яка стала причиною ДТП за участі застрахованого автомобіля позивача, було встановлено чинним судовим рішенням. Так, постановою судді апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року по справі № 644/8257/16-п (провадження № 33/790/857/16) про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 407582 від 27 липня 2016 року, водій ОСОБА_3 27 липня 2016 року приблизно о 21-30 годині, керуючи автомобілем марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_3, рухаючись по вул. Луї Пастера в місті Харкові, при виникненні перешкод (яма на дорожньому покритті), не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху перешкоди (а.с. 20). При цьому суддя апеляційного суду встановив, що згідно до рапорту інспектора поліції ОСОБА_4 в схемі місця ДТП, яка була складена на місці пригоди, помилково у графі «наявність недоліків в утриманні вуличної шляхової мережі які стали супутньою причиною ДТП» випадково не було вказано, що таких недоліків немає (а.с. 21). Вказаною постановою судді апеляційного суду від 30 листопада 2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 було закрито, на підставі п. 1 ст. 147 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 24).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведене свідчить, що з огляду на встановлення факту недоліків в утриманні вуличної шляхової мережі які стали супутньою причиною ДТП 27 липня 2016 року у позивача не втрачена можливість отримати страхове відшкодування. Тому у задоволенні позову про відшкодування майнової і моральної шкоди слід відмовити, за недоведеності причинного звязку між неотриманням страхового відшкодування та виявленого недбальства у службовій діяльності інспекторів поліції.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції: неповно зясував обставини стосовно відсутності складу цивільного правопорушення, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності причинного звязку між недбалістю службових осіб та не отримання позивачем страхового відшкодування, що має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильно застосував норми матеріального права, якими передбачені правові підстави для відшкодування шкоди, - суд апеляційної інстанції відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись статтями 367, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.1,2,4 ст.376, ст.ст.382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2018 року- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.В. Бурлака.

ОСОБА_8.