Справа № 647/1539/18
№ провадження 2/647/558/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі Татаровській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Херсонської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до до ОСОБА_2 міської ради Херсонської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 07 серпня 1998 року, помер батько позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце проживання та реєстрації якого було : Херсонська область м.Берислав вул..Мануйленко,буд.16. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою м.Берислав Херсонської області, вул..Мануйленко, буд. № 16. Спадкоємицею 1/3 частки спірного будинку стала його мати ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав, та яка 26 травня 2016 року померла. Спадкоємцями 2/3 часток вищевказаного житлового будинку стала позивач з відповідачем ОСОБА_3.

Мати позивача ОСОБА_7, яка померла 14.01.2014 року була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, належним чином доглядала за будинком, всіляко підтримуючи його стан.

Після смерті ОСОБА_6, позивач звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва на право спадщини за законом, але отримала відмову, в звязку з тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності на спірний будинок.

Інші спадкоємці за законом - ОСОБА_4, та ОСОБА_3 відмовилися на мою користь на спадкове майно, подавши відповідні заяви нотаріусу. Просила суд визнати за нею - ОСОБА_1 Дар`єю Олексіївною, право власності на будинок № 16, який знаходиться по вулиці Мануйленко в місті Берислав Херсонської області, а саме 1/3 частки будинку, яку успадкувала після смерті ОСОБА_5 його мати - ОСОБА_6, та 2/3 частки вищевказаного житлового будинку, які належать їй, як спадкоємиці померлого 07 серпня 1998 року ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 19.06.2018 року провадження у даній справі було відкрито та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.09.2018 року за заявою позивача було залучено співвідповідача ОСОБА_3.

У судове засідання позивач не прибула, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, згідно наданої заяви позов визнала, просила справу розглянути у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Херсонської області в судове засідання не прибув, причини неявки до суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи про що свідчить відмітка в повідомленні про вручення поштового відправлення.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має праве звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праві та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 195І року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти- користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України , спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадковують ту частку спадщини, яка належала б за законом іхнім матері , батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Для спадкування єдиним показником входження до складу спадщини є наявність прав на це майно, тобто набуття спадкодавцем права у встановленому законодавством України порядку.

Нотаріус не може самостійно визначити спадкове майно через невідповідність відомостей про обєкт спадкування, що містяться у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомостям, що знаходяться у БТІ згідно правовстановлюючого документа. Тому, необхідно визначити обєкт нерухомого майна, що є спадковим майном.

Відповідно до ст..1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.1998 року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть 1 КГ № 222723 видане повторно 21.07.2016 року ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с.8)), який відповідно до свідоцтва про народження 1-КГ № 463700 виданого 15.09.1981 року міськвідділом ЗАГС м. Херсон (а.с.15) та свідоцтва про народження 11 КГ № 449256 виданого 27.05.1988 року відділом ЗАГС ОСОБА_2 райвиконкому (а.с.11) є відповідно батьком ОСОБА_8 , яка після укладення шлюбу 22.02.2003 року ( свідоцтво про одруження 1 КГ № 058264 видане 22.02.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 рай управління юстиції а.с.20) змінила прізвище на «Шпильова» - та ОСОБА_3.

Спадкоємцями за законом після його смерті стали його доньки ОСОБА_1, ОСОБА_3, які були неповнолітніми на момент його смерті, та його мати ОСОБА_6 (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 0 від 09.08.2016 року- а.с. 24 ), яка померла 26.05.2016 року ( свідоцтво про смерть 1-КГ № 217451 видане ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 27.05.2018 року а.с. 7).

22 січня 1999 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 25/1999 до майна померлого 07 серпня 1998 року ОСОБА_5, який на день смерті мешкав в м.Берислав Херсонської області, вул..Мануйленко, буд.16 (шістнадцять). Спадкова справа заведена за заявою матері померлого - ОСОБА_6 про прийняття спадщини за законом. За життя ОСОБА_6 оформленням спадкових справ не займалася.

Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_6 є її онуки ОСОБА_1, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 ( свідоцтво про народження 1-КГ № 255241 видане 04.07.1970 року ОСОБА_2 РАЙЗАГС Херсонської області а.с. 17), який разом з ОСОБА_3 відмовився від спадщини.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 3 цього ж Закону, будь-які угоди щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до вимог ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає в звязку з здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова Верховного Суду України від 13.06.2012 року № 6-54цс12).

Згідно ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ст..ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і право установчий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За життя ОСОБА_5 Олексійовис отримав будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділенного йому як індивідуальному забудовнику в м. берислав по вул. Майнуленко, будинок № 16 та 17.08.1988 року було винесено в натурі межі земельної ділянки і забивки будови (а.с.38).

Згідно рішення № 28 від 17.02.1988 року виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Херсонської області дозволено ОСОБА_5 будівництво індивідуального жилого будинку на 3 кімнати жилою площею до 60 м2 та господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 25 м 2 в м. Берислав по вул. Мануйленко, 16 на земельній ділянці площею 600 м2. (а.с.22).

З витягу з рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Бериславського району Херсонської області № 5 від 17.01.2006 року вбачається, що дозволено оформити раніше збудовані громадянами : померлим ОСОБА_5 літню кухню розміром 10,95*5,3 м. з верандою розміром 2,8*1,7 м. по вул. Мануйленко, 16 переобладнану з старого житлового будинку. (а.с. 21).

23 січня 2006 року було складено та 24.02.2006 року затверджено рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 20 акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом жилого будинку і господарських споруд (а.с.34,23).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 вулиця Мануйленко місто Берислав вбачається, що власником данного будинку є ОСОБА_5, але документи не оформлені (а.с.27-33).

З довідки КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР від 13.09.2016 року № 559 вбачається, що згідно архівних матеріалів ОСОБА_2 філії КП «ХБТІ» ХОР станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою : Херсонська область , м. Берислав, вул.. Мануйленко, 16 за ОСОБА_5 не оформлене. (а.с.16).

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Для оформлення спадщини після померлої 26.05.2016 року ОСОБА_6 на 1/3 частки будинку № 16, який знаходиться по вулиці Мануйленко в місті Берислав Херсонської області, ( спадкова справа 659/2016), ОСОБА_1 звернулась до Державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, та отримала відмову, оскільки відсутній документ, який підтверджує право власності на зазначене майно. (а.с. 37).

З листа завідувача ОСОБА_2 Державної нотаріальної контори ОСОБА_9 № 966/02-14 від 18.10.2016 року вбачається, що в отриманні свідоцтва на право спадщини за законом на будинок № 16 по вулиці Мануйленко в місті Бериславі позивачу було відмовлено у звязку з тим, що відсутнє свідоцтво про право власності на вказаний будинок, та запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на 2/3 частки вищевказаного будинку (а.с.39).

Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.» Главою 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено: «1. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;».

Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок не видавалось, оскільки відсутній документ, який підтверджує право власності на спірний будинок, який необхідний для оформлення спадщини, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

Позов про визнання права власності на майно необхідно позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у звязку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, автомашину тощо.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216 - 1218, 1223, 1258,1262,1268, 1276, 1296 ЦК України, ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Херсонської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 Дар`єю Олексіївною, право власності на будинок № 16, який знаходиться по вулиці Мануйленко в місті Берислав Херсонської області, а саме 1/3 частки будинку, яку успадкувала після смерті ОСОБА_5 його мати - ОСОБА_6, та 2/3 частки вищевказаного житлового будинку, які належать їй, як спадкоємиці померлого 07 серпня 1998 року ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судку апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, Херсонська область, м. Берислав, вул.. Заводська, б. 32, РНКОПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада, Херсонської області, Херсонська область, м. Берислав, вул.. 1 Травня, б. 244, .

Відповідач ОСОБА_3, Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, вул.. Фестивальна, б. 31, РНКОПП НОМЕР_2.

Третя особа, ОСОБА_4, АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_3.

Повне рішення складено 02.10.2018 року.

Суддя В. С. Миргород