Справа № 447/1741/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/959/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м.Львів

Справа № 447/1741/14

Провадження № 22-ц/811/959/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Миколаєві 4 липня 2018 року (суддя Карбовнік І.М. )

у справі

за позовом Гірняка Степана Івановича до Мацько Софії Володимирівни, Держило Ігора Романовича, з участю третьої особи: Демнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області про усунення перешкод, -

встановив:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, з участю третьої особи: Демнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області, про усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням № 21 від 25 лютого 1992 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_2І.» йому було виділено під будівництво житлового будинку земельну ділянку площею 0,15 га в с. Демня, якою він користувався за цільовим призначенням. Рішенням № 37 від 11 серпня 1994 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» йому було надано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку в розмірі 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого підсобного господарства. На підставі цього рішення 2 квітня 1996 року йому видано Державний акт на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 1350, який зареєстровано за № 166 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. На цю земельну ділянку ПП «ГЕОВІВАТ» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Згідно Державного акту про право власності на землю Серії ЛВ № 1350 площа належної йому на праві власності земельної ділянки становить 0,15 га з геометричними розмірами по периметру від точки А через точки Б-В-Г за годинниковою стрілкою - 25 метрів; 60 метрів; 25 метрів; 60 метрів. На виділеній земельній ділянці згідно виданого будівельного паспорта на забудову земельної ділянки ним в 1992 році було розпочато будівництво житлового будинку, на який після завершення його будівництва було отримано право власності згідно рішення № 11 від 28 березня 2012 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок та господарську будівлю», а також згідно Свідоцтва про державну реєстрацію прав № 148782 та Свідоцтва на нерухоме майно серії САЕ № 116832.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 4 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_7 ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.Вказує, що відповідач ОСОБА_4 в період з листопада 2013 року по березень 2014 року встановила огорожу своєї земельної ділянки у вигляді мурованої стіни на приватизованій позивачем земельній ділянці, незаконно захопивши таким чином частину його земельної ділянки та вчиняючи таким чином перешкоди у реалізації його права власності на цю земельну ділянку. Жодної огорожі в сторону земельної ділянки ОСОБА_4 він не встановлював. ОСОБА_8 свою огорожу у вигляді сітки, прикріпленої до стовпчиків, на частині його земельної ділянки встановив кількома роками раніше, однак факт порушення ним його землеволодіння було встановлено лише під час розгляду справи за його позовом у спорі щодо усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку. Жодної огорожі в сторону земельної ділянки ОСОБА_8 він не встановлював. Сам факт незаконного захоплення відповідачами частини його земельної ділянки шляхом встановлення їх огорожі на його землі та вчинення таким чином перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку зафіксовано неодноразовими актами обстеження, зокрема, актами обстеження його земельної ділянки від 11 вересня 2012 року та від 16 листопада 2013 року, а також складеною землевпорядником схемою земельних ділянок на вулиці Польовій у с. Демня. Встановлення зазначеними відповідачами їх огорожі на його землі спричинило до зменшення площі його земельної ділянки на 0,0065 га, внаслідок чого загальна площа його земельної ділянки зменшилася з 0,15 га до 0,1435 га. Внаслідок неправомірних дій обох відповідачів, які встановили свої огорожі на його землі, з їх вини змінилися геометричні розміри по периметру його земельної ділянки від точки А через точки Б-В-Г за ходом годинникової стрілки на - 25.30 метрів; 59.19 метрів; 23.10 метрів; 59.53 метрів, що призвело до зменшення загальної площі його землі до 0,1435 га. Зокрема, ширина його земельної ділянки між точками В* і Г з 25 метрів зменшилася до 23 метрів 10 сантиметрів, тобто на 1 метр 90 сантиметрів і таке зменшення ширини земельної ділянки спричинило встановлення обома відповідачами їх огорож. Для усунення перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку необхідно, щоби відповідач ОСОБА_4 демонтувала (знесла) з його землі свою огорожу господарства по всій довжині цієї огорожі від точки Б до точки В згідно його плану зовнішніх меж земельної ділянки на Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350, звільнивши таким чином його земельну ділянку по ширині на відстань 95 сантиметрів в напрямку від точки Г до точки В згідно вищезазначеного плану на його державному акті. Також, для усунення перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку необхідно, щоб відповідач ОСОБА_8 демонтував (зніс) з його землі свою огорожу господарства по всій довжині цієї огорожі від точки А до точки Г згідно його плану зовнішніх меж земельної ділянки на Державному акті на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 1350, звільнивши таким чином його земельну ділянку по її ширині на відстань 95 сантиметрів в напрямку від точки В до точки Г згідно вищезазначеного плану на його Державному акті.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно п.п. «а», «б» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом встановлено, що позивачу згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 1350 від 2 квітня 1996 року належить земельна ділянка, що розташована за адресою: с. Демня, вул. Польова 29, Миколаївського району, Львівської області. Згідно Державного акту про право власності на землю Серії ЛВ № 1350 площа належної ОСОБА_7 на праві власності земельної ділянки становить 0,15 га з геометричними розмірами по периметру від точки А через точки Б-В-Г за ходом годинникової стрілки - 25 метрів; 60 метрів; 25 метрів; 60 метрів.

На виділеній земельній ділянці згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки позивачем в 1992 році було розпочато будівництво житлового будинку, на який після завершення його будівництва було отримано право власності згідно рішення № 11 від 28 березня 2012 року Виконавчого комітету Демнянської сільської ради Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок та господарську будівлю», а також згідно Свідоцтва про державну реєстрацію прав № 148782 та Свідоцтва на нерухоме майно серії САЕ № 116832.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Є встановленим, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_7 не відповідає площі земельної ділянки, вказаній у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350 від 2 квітня 1996 року. Даний факт підтверджений висновком судової земельно - технічної експертизи від 29 травня 2017 року, однак позивачем не доведено, що саме діями відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зменшено розмір земельної ділянки, яка належить позивачу, оскільки фактична площа земельної ділянки ОСОБА_4 є також меншою від площі земельної ділянки, вказаній у державному акті на право приватної власності на землю, виданому на її ім»я.

Згідно висновку судової земельно - технічної експертизи № 6055-6061 від 29 травня 2017 року фактичні площі земельних ділянок № 27, 29, 31, 33, 35 на вулиці Польовій в с. Демня, Миколаївського району, Львівської області, що належать відповідно ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідають площі та межам, що визначені у державних актах на право власності на вказані земельні ділянки.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не надано доказів, що підтверджують факт порушення його права на користування земельною ділянкою саме відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_9

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 4 липня 2018 року без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді