Справа № 640/3294/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Муратової С.О.,
за участю секретаря судового засідання Кіріяченко В.В.,
встановив :
01.03.2018 до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 48 528, 87 гр. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000, 00 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.
На обґрунтування позову позивач зазначає, зокрема, що 09.12.2017 о 15.50 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухався по майданчику для паркування по вул. Героїв Праці біля будинку № 7, нехтуючи дорожньою розміткою 1.13, виїхав на перехрестя і допустив зіткнення з належним йому автомобілем НОМЕР_4. Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», до якої він звернувся за відшкодуванням збитків 02.02.2018. Представником страхової компанії було проведено огляд його автомобіля шкоди.
В результаті неправомірних дій відповідача йому також спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження транспортного засобу та неможливості тривалий час його відремонтувати. ОСОБА_3 обставини негативно вплинули на його звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Крім того, моральних страждань йому завдано тими обставинами, що захистом своїх прав він змушений був займатися в робочий час, відпрошуватись неодноразово з роботи, від чого постраждала його ділова та наукова репутація, йому постійно доводилося переносити наради по важливим питанням, зміщувати терміни виконання поточних робіт. Відповідачем не було здійснено жодних дій по хоча б частковій компенсації завданих йому страждань чи відшкодування матеріальних витрат, тому він оцінює завдану моральну шкоду в сумі 20 000 гр., вважає таку грошову компенсацію моральної шкоди розумною та достатньою для відновлення справедливості (а.с. 3-5).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2018 вказану цивільну справу визначено до розгляду судді Шмадченко С.І. (а.с. 1).
05.03.2018 сформовано довідку на запит судді Шмадченко С.І. від 02.03.2018 щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи ОСОБА_2 (а.с. 2).
14.03.2018 на адресу суду надійшли дані щодо місця реєстрації відповідача у справі ОСОБА_2 на запит судді Шмадченко С.І. (а.с. 13, 14).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2018 відкрито провадження у цивільній справі, призначено спрощене позовне провадження у відкритому судовому засіданні (а.с. 15).
27.04.2018 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Приватного акціонерного товариства „Харківська муніципальна страхова компанія (далі по тексту ПрАТ «ХМСК»), в яких голова правління просить розглядати справу без участі представника третьої особи, вказує про зміну назви ПАТ «ХМСК» на ПрАТ «ХМСК». ОСОБА_3 зазначає, зокрема, що автомобіль, яким керував відповідач, був забезпечений у ПАТ „ХМСК, що підтверджується полісом АК № 7537998 від 02.10.2017. Після ДТП 09.12.2017 за участю позивача та відповідача, 11.12.2017 до страховика від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли повідомлення про ДТП. 11.12.2017 оцінювачем ОСОБА_4 був оглянутий автомобіль позивача, був здійснений розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 7838 гр. 03 коп. 08.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ХМСК» із заявою про виплату йому страхового відшкодування. 01.03.2018 ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 5838 гр. 03 коп. (7838 гр. 03 коп. 2000 гр. франшиза = 5838 гр. 03 коп.), доказом чого є платіжне доручення від 01.03.2018 № 80 (а.с. 18-19, 20-21).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2018 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1, заявлене в судовому засіданні, про витребування доказів, зобовязано ПрАТ «ХМСК» надати суду належним чином завірену копію матеріалів страхової справи стосовно дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.12.2017 о 15.50 год. в м. Харкові за участю автомобілів НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_2 (заяви потерпілої особи, страховий поліс, розрахунок суми страхового відшкодування, звіт авто НОМЕР_5 з додатками протоколом технічного огляду, калькуляцією відновлювального ремонту, фото таблицею); копію розрахунку суми страхового відшкодування; поліс обовязкового страхування власника наземного транспортного засобу Honda Civic д/н НОМЕР_7 (а.с. 25).
23.05.2018 поштою до канцелярії суду, на виконання вказаної ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2018, надійшли документи зі страхової компанії стосовно ДТП 09.12.2017 за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 30-59).
З дня отримання суддею Шмадченко С.І. до її звільнення відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2032/0/15-18 від 26.06.2018 «Про звільнення судді Шмадченко С.І. з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку» зазначена вище цивільна справа розглянута не була.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 06.07.2018, вищевказана цивільна справа визначена до розгляду судді Муратовій С.О. (а.с. 66).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 прийнято до свого провадження дану цивільну справу, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні із повідомленням сторін (а.с. 67).
01.10.2018 на адресу суду надійшли дані щодо місця реєстрації відповідача у справі ОСОБА_2 на додатковий запит судді Муратової С.О. від 24.09.2018 (а.с. 80, 81, 82).
13.12.2018 до канцелярії суду представником ПрАТ «ХМСК» подано документи щодо правонаступництва ПрАТ «ХМСК» після ПАТ «ХМСК», та заяву про розгляд справи без участі представника ПрАТ «ХМСК» (а.с. 116, 117-121).
Враховуючи надані документи, в судовому засіданні 13.12.2018 за клопотанням позивача уточнено назву третьої особи, як Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» замість Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія».
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а також надані ним письмові додаткові пояснення.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації (а.с. 81-82, 112-113, 114-115, 125), причини неявки суду не повідомив. Судом на адресу відповідача неодноразово направлялись судові повістки про необхідність її явки в судове засідання, проте, поштові повідомлення повернуті на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не зявився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання була повідомлений належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи заяву усну та письмову заяву позивача від 26.12.2018 (а.с. 126), суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В провадженні Київського районного суду м. Харкова в 2018 р. перебував матеріал, який надійшов з Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2018 провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цією ж постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 гр., а також стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гр. (а.с. 7-8).
Згідно мотивувальної частини постанови встановлено, зокрема, що 09.12.2017 о 15.50 год. в м. Харкові по вул. Героїв Праці, біля буд. № 7 (паркувальний майданчик «Караван») водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Honda н.з. АХ 9756 СА, при русі не був уважним, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.13 та не надав дорогу транспортному засобу Audi А4 н.з. АХ 5707 АТ, що призвело до зіткнення з ним. Автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки (а.с. 7-8).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 448649, виданого 30.08.2016, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Audi А4 н.з. АХ 5707 АТ, 2003 року випуску (а.с. 6).
На обґрунтування вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач надав копію калькуляції поточного ремонту, виконану спеціалістами сервісного центру Audi Центр Харків Восток № АUС00000289 від 16.02.2018, вказуючи про вартість відновлювального ремонту всього 48 528, 87 гр. (а.с. 11).
Судом в ході розгляду справи з наданих даних ПрАТ «ХМСК» встановлено, що автомобіль Honda Civic н.з. АХ 9756 СА, яким керував відповідач ОСОБА_2, був забезпечений у ПАТ «ХМСК», що підтверджується полісом АК № 7537998 від 02.10.2017 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк його дії з 00 год. 00 хв. 04.10.2017 до 03.10.2018 включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю - двісті тисяч гр., за шкоду, заподіяну майну - сто тисяч гр., франшиза дві тисячі гр. (а.с. 37).
Таким чином, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «ХМСК», (на теперішній час ПрАТ «ХМСК») з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, 100 000 гр. (а.с. 37).
Після ДТП 09.12.2017 за участю позивача та відповідача, 11.12.2017 до страховика ПАТ «ХМСК» від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли повідомлення про ДТП (а.с. 31-33, 34-36). 11.12.2017 оцінювачем ОСОБА_4 був оглянутий автомобіль позивача, був здійснений Звіт від 18.12.2017 по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4 № НОМЕР_9, 2003 року випуску, який склав, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, 7838 гр. 03 коп. (а.с. 40-47, 48-58).
08.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ „ХМСК із заявами про ознайомлення його з актом оцінки та виплату йому страхового відшкодування, вказавши реквізити розрахункового рахунку, для перерахування страхового відшкодування (а.с. 38, 39).
01.03.2018 ОСОБА_1 було перераховано на зазначений ним в заяві розрахунковий рахунок страхове відшкодування в розмірі 5838 гр. 03 коп. (7838 гр. 03 коп. 2000 гр. франшиза = 5838 гр. 03 коп.), відповідно до ОСОБА_6 № 645/1, доказом чого є платіжне доручення від 01.03.2018 № 80 (а.с. 21, 58).
В судовому засіданні позивач підтвердив отримання ним вказаної суми 5838 гр. 03 коп. від страхової компанії на відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП. При цьому зазначив про свою незгоду з вказаним вище Звітом від 18.12.2017 по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4 № НОМЕР_9, 2003 року випуску. ОСОБА_3 з пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що з позовом до ОСОБА_6 компанії він не звертався, самостійних вимог до страхової компанії не заявляє, та предявляє вимоги до відповідача, винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав , передбачених цим кодексом.
Судом розяснено позивачу положення чинного законодавства, зокрема, щодо обовязку доказування та подання доказів на підтвердження його вимог та заперечень , на які він посилається, в тому числі право заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи щодо визначення експертним шляхом вартості відновлювального ремонту автомобіля. Від заявлення такого клопотання позивач відмовився, про що також виклав письмово позицію (а.с. 127).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Оскільки розмір шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії, страхова компанія ПрАТ «ХМСК» не відмовляла позивачу у виплаті страхового відшкодування, та здійснила виплату у сумі 5838 гр. 03 коп., згідно Звіту від 18.12.2017 по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4 № НОМЕР_9, 2003 року випуску, та відповідно до ОСОБА_6 № 645/1 (а.с. 40-47, 48-58), суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, заявлені саме до ОСОБА_2
Відповідно до ст. 16 ЦК України, яка визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст. 3, 4 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення, суд згідно з ст. 264 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. ОСОБА_3 страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV).
В ст. 12. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV передбачено встановлення франшизи. Так, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизи у сумі 2000 гр. (дві тисячі гривень), визначеної в полісі АК № 7537998 від 02.10.2017 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка підлягає стягненню саме зі страхувальника ОСОБА_2
Суд приходить до висновку про наявність правових підстав до часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вчиненими винними діями відповідача, які полягали в порушені Правил дорожнього руху, та наступному пошкодженні транспортного засобу, позивачу, який під час аварії перебував за кермом транспортного засобу, обєктивно завдано моральну шкоду. Так, в результаті пошкодження транспортного засобу, останній був позбавлений такого права користуватися та розпоряджатися автомобілем, тому є очевидним, що позивач мав вживати зусилля для організації свого життя, витрачати час на оформлення відповідних документів, зявлятися до відповідних органів, звертатися за наданням йому юридичної допомоги, до страхової компанії, звертатися до суду з позовом на захист своїх порушених прав.
Виходячи з принципів розумності та справедливості, з конкретних обставин справи, суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 3000 гр. (три тисячі гривень), вважає таку суму достатньою, в іншій частині відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги.
При цьому, суду не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем переносилися наради, зміщувалися терміни виконання поточних робі, тощо, як на те посилався позивач.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір згідно двох квитанцій в сумі 704 гр. 80 коп. (а.с. 1), та 1762 гр. (а.с. 1а), при цьому всього позивач мав сплатити судовий збір в загальній сумі 1409 гр. 60 коп.
У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач має право звернутися до суду із клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору, оскільки ним переплачено судовий бір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, на 1057 гр. 20 коп.
Отже, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, 102 гр. 76 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизу у сумі 2000 гр. (дві тисячі гривень), та на відшкодування моральної шкоди 3000 гр. (три тисячі гривень), а всього стягнути 5000 гр. (пять тисяч гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 102 гр. 76 коп. (сто дві гривні 76 копійок).
В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.
Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2).
Суддя С.О. Муратова