Справа №359/7813/18
Провадження №2-з/359/117/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що 12 березня 2009 року її сестра ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла позивачу, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Водночас, ОСОБА_3 предявила до Бориспільського міськрайонного суду позов про визнання недійсним цього заповіту. Після отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом відповідачі зможуть розпорядитись спадковим майном. Ця обставина істотно ускладнить ефективний захист поновлення прав позивача. Тому ОСОБА_3 просить суд заборонити Бориспільській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, також накласти арешт на все її рухоме та нерухоме майно.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зявились у судове засідання. Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення пору-шених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 та ч.3 ст.150 цього ж Кодексу позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії. При цьому захід забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що 12 березня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт (а.с.11), яким все своє майно вона заповіла ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Водночас, 28 вересня 2018 року ОСОБА_3 предявила до Бориспільського міськрайонного суду позов про визнання недійсним цього заповіту (а.с.12-19).

Беззаперечно, після отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом відпо-відачі зможуть розпорядитись спадковим майном. В такому випадку ОСОБА_3 буде вимушена додатково оспорювати дійсність не тільки заповіту, але свідоцтв про право на спадщину за заповітом та правочинів щодо відчуження спадкового майна. Ця обставина переконливо свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно усклад-нить ефективний захист прав позивача. Крім того, заборона видавати свідоцтва про право на спадщину за заповітом є співмірною розміру позовних вимог та повністю відповідає їх змісту.

З огляду на це суд вважає допустимим заборонити Бориспільській районній держав-ній нотаріальній конторі видавати свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Беззаперечно, заборона державному нотаріусу видавати відповідачам свідоцтва про право на спадщину за заповітом є втручанням держави в їх право на мирне володіння спадковим майном. Водночас, це втручання є необхідним виключно для забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів. Такі цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними правами відповідачів.

Суд вважає, що ці обставини є додатковою, але не менш вагомою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, до отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навіть теоретично не мають можливості розпорядитись спадковим майном. Ця обставина свідчить про те, що потреба в додатковому накладенні арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 відсутня.

З огляду на це суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині цієї вимоги ОСОБА_3 належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ч.4 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити Бориспільській районній державній нотаріальній конторі видавати свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлої 4 березня 2018 року.

У задоволенні заяви про забезпечення позову в частині вимоги про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її оголошення. Розяснити, що оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_7