Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 159/1388/17

провадження № 61-16110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області,

третя особа - Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня

2017 року у складі судді Логвинюк І. М. та постанову апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2018 року у складі колегії суддів:

Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, третя особа ? Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, про зобов?язання надати житло, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є інвалідом І групи з дитинства, разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на квартирному обліку на заводі ВАТ «Ковельсільмаш» з 1983 року. У зв'язку зі смертю матері ОСОБА_4, як член сім'ї померлої ОСОБА_8, була знята з квартирного обліку. Згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 08 січня 2009 року № 16 «Про дозвіл на передачу облікових квартирних справ працівників

ВАТ «Ковельсільмаш»» надано дозвіл на передачу облікових квартирних справ працівників підприємства у виконавчий комітет міської ради із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку та в списках осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень.

На час передачі облікових квартирних справ у виконавчий комітет Ковельської міської ради позивач не була включена до списку осіб, які перебувають на квартирному обліку, і не була включена до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року, що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ковельської міської ради, ПАТ «Ковельсільмаш» про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, постановлено зобов'язати виконавчий комітет Ковельської міської ради поновити ОСОБА_4 з 28 квітня 1983 року на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з правом першочергового отримання житла, а з ІНФОРМАЦІЯ_1 - з правом на позачергове отримання житла, як дитину сироту.

Посилаючись на те, що зазначеним рішенням суду ухвалено поновити позивача ОСОБА_4 на квартирному обліку, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати виконавчий комітет Ковельської міської ради надати їй житло як особі, що має право на позачергове отримання житла з ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 вересня 2017 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначала, що виконавчий комітет Ковельської міської ради, не дивлячись на те, що вона на підставі судового рішення була поновлена на квартирному обліку, не надав її житла, чим відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області надати ОСОБА_4, як дитині-сироті, та особі, яка користується правом позачергового отримання житла з ІНФОРМАЦІЯ_1, благоустроєне жиле приміщення (житло) в місті Ковелі Волинської області відповідно до статей 43, 46 ЖК України, норм житлової площі, встановлених санітарних і технічних вимог, а також - її черговості у списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в дохід держави 640,00 грн судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди немає.

Не погоджуючись з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди,

ОСОБА_4 оскаржила його в цій частині в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

28 лютого 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня

2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 30 січня

2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій свідомо, за наявності доказів у матеріалах справи, постановляють завідомо неправосудне рішення, порушуючи норми процесуального та матеріального права, зокрема статей 23, 1167 ЦК України.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня

2017 року та постанова апеляційного суду Волинської області від 30 січня

2018 року оскаржуються в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Оскаржувані судові рішення в частині відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій в цій частині не спростовують.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За правилами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суди попередніх інстанцій, зробили правильний висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 не грунтуються на законі і дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій в частині вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції..

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня

2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 30 січня

2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська