Справа № 168/132/18
Провадження № 4-с/168/2/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

прокурора Сулімук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за скаргою Ковельської місцевої прокуратури на дії та рішення головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Ковельська місцева прокуратура звернулась до Старовижівського районного суду Волинської області зі скаргою на дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі ДВС) ОСОБА_2

Скарга обґрунтована тим, що 30 січня 2018 року Ковельською місцевою прокуратурою скеровано для примусового виконання до виконавчий лист № 145/17, виданий Старовижівським районним судом Волинської області 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц. Заява прокурора про примусове виконання виконавчого документу передана для роботи державному виконавцю Бащуку С.М., який 07 лютого 2018 року прийняв рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у звязку з ненаданням стягувачем квитанції про сплату авансового внеску, про що складено повідомлення. Скаржник вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання у звязку з ненаданням стягувачем квитанції про сплату авансового внеску неправомірними та зазначає, що відповідно до статей 14, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, прокурор не зобовязаний був подавати квитанцію про сплату авансового внеску, оскільки він не є стягувачем, крім цього зазначає, що прокуратура є державним органом і, відповідно до частини 2 статті 26 вказаного закону, звільняється від сплати авансового внеску. У скарзі прокуратура просила:

- визнати дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними;

- зобовязати державного виконавця прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню за виконавчим листом від 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надіслав до суду заперечення проти скарги та заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника державної виконавчої служби.

Представник прокуратури в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав наведеній у ній, просила її задоволити.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що підстав для задоволення скарги немає, з огляду на таке.

Судом з матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2016 року ухваленим у цивільній справі за позовною заявою Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Любомльське лісове господарство», ОСОБА_3 сільської ради Любомльського району до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, позовну заяву було задоволено повністю. На підставі рішення видано виконавчий лист, стягувачем за листом є ОСОБА_3 сільська рада Любомльського району Волинської області. 30 січня 2018 року Ковельська місцева прокуратура направила заяву про примусове виконання вказаного виконавчого листа до Старовижівського ДВС.

07 лютого 2018 року головним державним виконавцем Бащуком С.М. відмовлено в прийнятті виконавчого документа до виконання, оскільки стягувачем до заяви не долучено квитанцію про сплату авансового внеску, про що державним виконавцем складено відповідне повідомлення.

19 лютого 2018 року Ковельська місцева прокуратура звернулась до Старовижівського районного суду Волинської області зі скаргою на дії головного державного виконавця. 20 березня 2018 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду заяви відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Любомльське лісове господарство», ОСОБА_3 сільської ради Любомльського району до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди. Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року провадження у справі відновлено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Стаття 4 Закону встановлює вимоги до виконавчого документу, частиною 4 даної статті визначено виключний перелік підстав повернення без прийняття виконавчого документа до виконання, серед яких у пункті 8 зазначено, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» покладено на стягувача обовязок сплати авансового внеску, крім виключних випадків звільнення від сплати авансового внеску.

Статтями 14 та 15 Закону врегульовано питання учасників виконавчого провадження та сторін. Зокрема стаття 14 Закону визначає, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стаття 15 встановлює, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Статтею 19 Закону «Права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Частиною 2 статті 26 вказаного Закону визначено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску.

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 26 Закону від сплати авансового внеску звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, громадяни, віднесені до категорії 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Отже, від сплати авансового внеску звільнені визначені у статті 26 Закону категорії стягувачів, в тому числі державні органи, але за умови, що вони діють саме як стягувачі.

Згідно з пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, в тому числі, брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Статтями 30, 44 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що Закон чітко розмежовує процесуальний статус сторін виконавчого провадження та учасників виконавчого провадження, і прокурор користується лише статусом учасника виконавчого провадження, з усіма наданими правами та встановленими обовязками і не може вважатись стороною виконавчого провадження у випадку представництва інтересів громадянина або держави в суді.

У цивільній справі №168/68/16-ц, в якій був виданий зазначений виконавчий документ, прокурор мав процесуальний статус позивача, однак стягувачем за цим виконавчим листом є ОСОБА_3 сільська рада Любомльського району Волинської області, яка не є державним органом, а тому на неї не поширюється норма частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо звільнення від сплати авансового внеску.

Оскаржуючи дії державного виконавця, прокурор помилково намагається ототожнити статус прокурора як позивача у цивільній справі та державного органу, який звільняється від сплати авансового внеску у виконавчому провадженні, зі статусом стягувача, яким в даному випадку є ОСОБА_3 сільська рада Любомльського району Волинської області, що відноситься до органу місцевого самоврядування, а тому на неї не поширюються положення частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо звільнення від сплати авансового внеску.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 сільська рада Любомльського району Волинської області не є державним органом, і відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не звільнений від сплати авансового внеску.

Прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснювалось представництво інтересів ОСОБА_3 сільської ради Любомльського району Волинської області, і рішенням суду заборгованість стягнуто на користь ОСОБА_3 сільської ради Любомльського району Волинської області.

Отже, на глибоке переконання суду, в даному випадку у виконавчому провадженні прокуратура наділена статусом представника стягувача, яким є ОСОБА_3 сільська рада Любомльського району Волинської області, і не може вважатись тим державним органом, який, в силу вимог частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», звільняється від сплати авансового внеску при зверненні із заявою про примусове виконання виконавчого документа.

З огляду на встановлені обставина справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що при прийняті в даному випадку рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем не долучено квитанцію про сплату авансового внеску, державний виконавець діяв в межах наданих йому чинним законодавством повноважень, а тому законних підстав визнавати такі дії державного виконавця неправомірними немає.

Оскільки судом встановлено відсутність порушень закону у діях державного виконавця при прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, тому в задоволенні вимог скарги про визнання незаконним та скасування повідомлення від 07 лютого 2018 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобовязання прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню за виконавчим листом від 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц слід відмовити.

На підставі статей 4, 13, 14, 15, 16, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», статті 23 Закону України «Про прокуратуру», керуючись статтями 293-296, 383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Ковельської місцевої прокуратури на дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_5