ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м. Суми

Справа №592/11194/14-ц

Номер провадження 22-ц/788/1626/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності :

представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2014 року, ухваленого під головуванням судді Хитрова Б.В. у м. Суми

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, який уточнив в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивував тим, що 20 червня 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав в борг 15 000 грн та зобов'язався повернути борг до 20 серпня 2011 року. За прострочення повернення позики відповідач зобов'язувався сплатити пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення повернення позики. Позика у визначені цим договором строки позичальником повернута не була і тому 20 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено додаток до вищевказаного договору позики, відповідно до якого відповідач позичив у нього 26 000 грн та зобов'язався їх повернути до 20 вересня 2014 року. За прострочення повернення позики відповідач зобов'язувався сплатити пеню у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення повернення позики.

Посилаючись на викладене, ураховуючи, що відповідач суму боргу не повернув, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму боргу 26 000 грн, проценти - 4 922 грн 11 коп., пеню - 130 грн та моральну шкоду - 5 000 грн.

Вподальшому, позивач відмовився від своїх вимог до відповідача про стягнення процентів за користування грошовими коштами, пені та моральної шкоди і ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2014 року провадження у справі у цій частині позовних вимог закрито.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2014 року на задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 26 000 грн заборгованості за договором позики від 20 червня 2011 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка не брала участь у справі, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідачем у даній справі є її чоловік, який у зв'язку із тяжкою хворобою не зміг вчасно подати апеляційну скаргу на рішення місцевого суду і помер 12 травня 2015 року. На даний час місцевим судом вирішується питання про заміну сторони у виконавчому провадженні на неї, яка на правонаступника боржника, а тому вважає, що судом при ухваленні рішення були вирішені питання про її права та інтереси. Вважає, що договір позики між сторонами укладений не був, оскільки у даному випадку не було доведено факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 позичив ОСОБА_5 15 000 грн, які останній зобов'язався повернути до 20 серпня 2011 року (а. с. 4). За прострочення повернення позики відповідач зобов'язувався сплатити пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення повернення позики.

В строк передбачений договором позики, відповідач кошти не повернув і тому 20 вересня 2013 року сторони уклали додаток до цього договору позики згідно з яким ОСОБА_5 зазначив, що позичив у ОСОБА_3 26 000 грн строком до 20 вересня 2014 року (а. с. 5).

З пояснень позивача у справі вбачається, що до загальної суми у розмірі 26000 грню.00 коп. увійшла заборгованість за позикою у сумі 15000 грн.00 коп. та пеня за прострочення повернення грошового зобов'язання у сумі 11000 грн.00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звідси, ураховуючи, що грошові кошти, які ОСОБА_3 позичив ОСОБА_5 повернуті останнім не були, суд вірно поклав на відповідача обов'язок щодо повернення цих сум.

Посилання апелянта на не укладення сторонами договору позики є безпідставними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими договором позики та додатком до нього, підписаними сторонами.

Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач у справі приймав участь у судових засіданнях, які відбувались 10 листопада 2014 року та 1 грудня 2014 року і визнавав позов, що підтверджується журналами судових засідань (а.с.14, 22). Також він не звертався до суду і з письмовими запереченнями щодо не укладення даного договору позики та неотримання грошових коштів від позивача у справі.

Колегія суддів вважає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом надано не було.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2014 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набрала законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик