Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 756/5481/15-ц

провадження № 61-7600 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у складі судді Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня

2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Не погоджуючись із ухвалою Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року, у липні 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

У грудні 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, повторно оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У січні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відхилено, залишено без змін оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

У липні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вчетверте оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу судді Оболонського районного суду

м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У серпні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вп'яте оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вшосте подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня

2016 року відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті зустрічного позову до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня

2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 053, 41 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у

відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу судді Оболонського районного суду

м. Києва від 14 травня 2015 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 всьоме оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року відмовлено на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року відхилено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 ввосьме подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року відмовлено

ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У жовтні 2017 ОСОБА_4 вдев'яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року відмовлено

ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У березні 2018 року ОСОБА_4 вдесяте оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 неодноразово звертався з апеляційними скаргами на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року, за наслідками подання яких ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, від 10 грудня 2015 року, від 05 лютого 2016 року, від 13 липня 2016 року, від 28 вересня 2016 року, від 06 жовтня

2016 року, від 14 вересня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, що відповідно до пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, яка кореспондується з пунктом 3 частини першою статті 358 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 21 березня 2018 року та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, суд дійшов помилкового висновку про наявність ухвал щодо зазначеного предмету оскарження, оскільки апеляційним судом м. Києва не приймалось ніяких ухвал з цього приводу. Зазначав, що такі дії суду суперечать принципам законності, незалежності та неупередженості. Вважав, що суд обмежив його право на судовий захист та відновлення порушеного права, навмисно повертаючи апеляційну скаргу через складність справи або власні суб'єктивні переконання.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала

апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкриття апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня

2015 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, та обгрунтовано виходив з того, що заявник неодноразово звертався до суду з апеляційною скаргою на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, за наслідками подання яких йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою зазначеної особи на одне й те ж судове рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд допустив порушення його процесуальних прав, з посиланням на відсутність будь-яких ухвал апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

від 14 травня 2015 року є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня

2015 року, від 10 грудня 2015 року, від 05 лютого 2016 року, від 13 липня

2016 року, від 28 вересня 2016 року, від 06 жовтня 2016 року, від 14 вересня 2017 року та від 26 жовтня 2017 року, а також постановленими за результатами їх касаційного перегляду ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року та

від 15 лютого 2017 року.

Посилання у касаційній скарзі на те, щоапеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необгрунтованими, оскільки апеляційний суд діяв відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень. Неодноразове оскарження ОСОБА_4 ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 рокув апеляційному порядку з одних і тих же підстав, свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Твердження заявника про те, що апеляційний суд навмисно відмовив у відкритті провадження через складність справи або через суб'єктивні переконання є його власними припущеннями, і не підтверджені належними доказами.

Зважаючи на викладене необхідно зробити висновок про те, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник