241/1447/17
2/241/121/2018
27.09.2018 року Першотравневий районний суд
головуючого судді Демочка Д.О.
при секретарі Хоружому Є.В.,
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -
14.09.2016 згідно зазначеного рішення суду представнику позивача були видані виконавчі листи № 2/225/1249/2016 (№225/3642/16-ц).
17.02.2017 постановою державного виконавця Мангушського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 53428508 за місцем знаходження зареєстрованого нерухомого майна боржника. Також 17.02.2017 постановою державного виконавця Мангушського районного відділу ДВС в рамках зазначеного вище виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника.
26.05.2017 державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 53428508 був здійсненний виїзд за адресою місцезнаходження нерухомого майна відповідача ОСОБА_2 Донецька область, Мангушський район, с. Білосарайська Коса, вул. Безуха, б. 33, 33А, 44, 45, за результатами якого складено акт державного виконавця, згідно якого «ворота були зачинені на замок, двері ніхто не відчинив. Проведено фотозйомку. Боржнику (ОСОБА_2М.) залишено виклик».
29.08.2017 ТОВ «Фармед» було подано заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30.08.2016.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 05.09.2017 у справі № 225/3642/16-ц за заявою відкрито провадження і справу призначено до розгляду на 13.09.2017.
13.09.2017 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області заяву ТОВ «Фармед» про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 30.08.2016 у цивільній справі № 225/3642/16-ц скасовано, виконавчі листи, видані на підставі даного рішення, відкликані з виконання. Справу призначено до судового розгляду на 17.10.2017.
18.09.2018 до Мангушського районного відділу ДВС представником відповідача ОСОБА_2 була подана ухвала Дзержинського міського суду Донецької області від 13.09.2017 та заява про закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 та знаття арештів з належного їй майна, накладених в рамках виконавчого провадження.
20.09.2017 державним виконавцем Мангушського районного відділу ДВС були винесені постанова про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 та постанова про закінчення виконавчого провадження № 53428508.
При цьому 19.09.2017 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 225/3642/16-ц задоволено заяву ПАТ «ПУМБ» про забезпечення позову та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 18.09.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано наступне нерухоме майно:
3.Двоповерховий житловий будинок з господарськими спорудами, загальна площа 288,4 кв.м., житлова площа 189,4 кв.м., площа земельної ділянки 1000 кв.м., за адресою: Донецька область, Мангушський район, с. Білосарайська Коса, вул. Безуха, Б. 45, РПВН: 33201250, номер запису 712 в книзі 11;
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9011961 від 02.10.2017, станом на 02.10.2017 вищезазначене нерухоме майно вже не перебувало у власності ОСОБА_2
В результаті аналізу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем встановлено, що ОСОБА_2 22.09.2017 були вчинені правочини по відчуженню належного їй нерухомого майна безоплатно на користь свого сина ОСОБА_3 шляхом укладення договорів дарування №№2149, 2171, 2151, 2173, 2183, 2181, 2179, 2177, 2175, посвідчених приватним нотаріусом Мангушського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5
Таким чином, ОСОБА_2 яка є боржником перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 12.05-373 від 15.05.2012 та договором поруки № 12.05-373 від 15.05.2012 та була обізнана про наявні невиконані боргові зобов'язання про наявність у провадженні суду цивільної справи про стягнення з неї заборгованості, всупереч ухвалі Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 225/3642/16-ц від 19.09.2017 про забезпечення позову, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2, вчинила угоди по відчуженню свого нерухомого майна безоплатно своєму синові ОСОБА_3 шляхом укладення договорів дарування.
У зв'язку з викладеним позивач вважає, що вчинені ОСОБА_2 22.09.2017 договори дарування мають бути визнані недійсними, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.
Представник позивача ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляду справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому процесі, проте доказів на підтвердження поважності причини неможливості бути присутнім в судовому засіданні до суду не надходило.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому процесі, проте доказів на підтвердження поважності причини неможливості бути присутнім в судовому засіданні до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.
З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що відповідачі, на думку суду, навмисно затягують розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та їх представників, постановивши рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
14.09.2016 на зазначено рішення суду представнику позивача були видані виконавчі листи № 2/225/1249/2016 (№225/3642/16-ц) (т. № 1, а.с. 16).
17.02.2017 постановою державного виконавця Мангушського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 53428508 за місцем знаходження зареєстрованого нерухомого майна боржника (ідентифікатор доступу 954171ДАЗЕВБ). Також 17.02.2017 постановою державного виконавця Мангушського районного відділу ДВС в рамках зазначеного вище виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника (т. № 1, а.с. 17).
29.08.2017 ТОВ «Фармед» було подано заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30.08.2016 та 13.09.2017 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області заяву ТОВ «Фармед» про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 30.08.2016 у цивільній справі № 225/3642/16-ц скасовано, виконавчі листи, видані на підставі даного рішення, відкликані з виконання. Справу призначено до судового розгляду на 17.10.2017 (т. № 1, а.с. 96-97).
18.09.2018 до Мангушського районного відділу ДВС представником відповідача ОСОБА_2 була подана ухвала Дзержинського міського суду Донецької області від 13.09.2017 та заява про закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 та знаття арештів з належного їй майна, накладених в рамках виконавчого провадження.
20.09.2017 державним виконавцем Мангушського районного відділу ДВС були винесені постанова про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 та постанова про закінчення виконавчого провадження № 53428508 (т.№1, а.с. 21-22).
Разом з тим, 19.09.2017 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області у справі № 225/3642/16-ц задоволено заяву ПАТ «ПУМБ» про забезпечення позову та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Донецька область, м. Донецьк, Ленінський район, вул. Камчатська, б. 22, а саме:
- двоповерховий житловий будинок з господарськими спорудами, загальна площа 288,4 кв.м., житлова площа 189,4 кв.м., площа земельної ділянки 1000 кв.м., за адресою: Донецька область, Мангушський р-н, с. Білосарайська Коса, вул. Безуха, б. 45, РНМ: 33201250, номер запису 712 в книзі 11;
- житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: Донецька область, Мангушський р-н, с. Білосарайська Коса, вул. Безуха, б. 33, 33-а, 44, загальна площа 342,4 кв.м., житлова площа 110,3 кв.м., площа земельної ділянки 2 300 кв.м. РНМ: 38567902 (т. №1, а.с. 25-26).
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент забезпечення позову) поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент забезпечення позову) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент забезпечення позову).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент забезпечення позову).
Проте, незважаючи на наявність ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2017 у справі № 225/3642/16-ц, якою накладено арешт на майно ОСОБА_9, нею 22.09.2017 було укладено наступні договори дарування:
Так, в якості забезпечення позову у даній цивільній справі судом 09.11.2017 було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 на підставі вищезазначених договорів дарування від 22.09.2017, укладених між ним та ОСОБА_2 (т. № 1, а.с. 116-117).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у звязку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.
Той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Відчуження об'єкта нерухомості під час дії арешту суду та заборони на його відчуження - є протиправним, тобто таким, що порушує публічний порядок, не залежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ст.ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 09 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Таким чином, ПАТ «ПУМБ» не був стороною спірних договорів дарування від 22 вересня 2017 року, але воно є заінтересованою особою, яка має право на оспорювання спірних договорів, оскільки внаслідок незаконних дій відповідачів, в порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення іншого позову у справі № 225/3642/16-ц, були грубо порушені його права та законні інтереси у даній справі під час дії заборони, накладеної в забезпечення його позову у іншому судовому проваджені, які полягали у охороні судом від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.
Відчужуючи спірне майно, ОСОБА_2 була обізнана про наявність судового спору щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та ДП ТОВ «Фармед» «ТД «Панацея», в забезпечення зобов'язань за яким між ПАТ «ПУМБ» та нею був укладений договір поруки № 12.05-373/11 від 15.05.2012 з додатковими угодами до нього: №1 від 25.03.2013, № 2 від 18.04.2013, № 3 від 07.03.2014, № 4 від 27.03.2014, № 5 від 08.04.2015, а відтак, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку стягнення цих коштів на підставі судового рішення, шляхом звернення стягнення на її нерухоме майно.
З огляду на викладені обставини, суд вважає, що оспорювані договори дарування є недійсними, оскільки вони були вчинені в період дії ухвали Дзержинського міського суду Донецької області, згідно якої було накладено арешт на нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2 з метою уникнення негативних наслідків для себе у майбутньому.
Разом з тим, оскільки спір вирішено, а тому, на підставі ч. 1 ст. 158 ЦПК України, заходи по забезпеченню позову, вжиті ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 09.11.2017 у даній справі, підлягають скасуванню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому, враховуючи, що позов задоволений, а тому з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь позивача підлягають стягненню 1600 грн. сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 153, 158, 258, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 216, 228, 234 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування задовольнити.
Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та поновлення записів про право власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на об'єкти нерухомого майна, що були предметом вказаних договорів дарування.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року, у виді накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який мешкає за адресою: Донецька область, м. Донецьк, Ленінський район, вул. Камчатська, б. 22, а саме:
Повний текст рішення виготовлено 05.10.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя Д.О. Демочко