Номер провадження: 22-ц/785/630/18
Номер справи місцевого суду: 504/2840/15-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Справа № 504/2840/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Дроганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Вінської Н.В. 09 серпня 2017 рокув смт. Доброслав Одеської області,

встановив:

У серпні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) встановити факт існування сімейних стосунків між нею та ОСОБА_6 з серпня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.; 2) визнати спільною сумісною власністю подружжя: 2.1) садовий будинок НОМЕР_2 та земельну ділянку під ним, площею - 0,0604 га., розміщені за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський-7», вул. Мирна; 2.2) розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в ПАТ «Імексбанк», грошові кошти у розмірі - 233 000,00 грн. та відсотки у розмірі - 10 682,00 грн.; 3) визнати за нею, як за пережившим подружжям право власності на: 3.1) ? частину садового будинку НОМЕР_2 та ? частину земельної ділянки під ним, площею - 0,0604 га., розміщені за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський-7», вул. Мирна; 3.2) розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в ПАТ «Імексбанк», грошові кошти в розмірі - 116 500,00 грн. та відсотки у розмірі - 5 341,00 грн.; 4) надати їй право на прийняття спадщини разом із спадкоємцями першої черги - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на: 4.1) ? частину садового будинок НОМЕР_2 та ? частину земельної ділянки під ним, площею - 0,0604 га., розміщені за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський-7», вул. Мирна; 4.2) 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; 4.3) розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в ПАТ «Імексбанк», грошові кошти в розмірі - 116 500,00 грн. та відсотки у розмірі - 5 341,00 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона перебувала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах з серпня 2005 р.. Шлюб вони не реєстрували, тому, що у їх віці це не було необхідним. Вони проживали однією сім'єю у її квартирі за адресою - АДРЕСА_2. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували та допомагали один одному. На час їх спільного проживання ОСОБА_6 був вдівцем, мав дорослих дітей, які з батьком не підтримували стосунків. У 2007 р. ОСОБА_6 переніс інфаркт, мав інші захворювання, в результаті чого потребував сторонньої допомоги та догляду, який вона йому надавала. Наприкінці 2012 р., за порадою лікарів, вони переїхали проживати до дачного будинку за адресою - Одеська область, Комінтернівський (нині Лиманський) район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський- 7», вул. Мирна, буд. НОМЕР_2, де він у 2014 р. помер. Даний будинок вони будували разом. Діти ОСОБА_6 з батьком свідомо не спілкувалися, станом його здоров'я не цікавилися та байдуже ставилися до його життя. Син ОСОБА_5 часто конфліктував із батьком, в результаті чого викликалась міліція. ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 помер. Після його смерті вона одноособово займалась організацією поховання.

У лютому 2016 р. ОСОБА_5, не визнавши первісний позов ОСОБА_4, звернувся із зустрічним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом виселення ОСОБА_4 із садового будинку НОМЕР_2 за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський-7», вул. Мирна.

ОСОБА_5 обґрунтовує свої зустрічні вимоги тим, що садовий будинок побудовано за рахунок сімейних коштів ОСОБА_5 протягом 1988-1990 р. р.. Через складне економічне становище у той період документи на будинок та земельну ділянку оформлено не було. Його батько постійно проживав у АДРЕСА_1 До садового будинку, який вони називали дача, приїзжав на вихідні та влітку, як і він. Про утворення сім'ї з іншою жінкою ніколи не казав до самої його смерті. В даний час ОСОБА_4 йому, як спадкоємцеві, чинить перешкоди у користуванні спадковим майном - садовим будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2017 р. у задоволенні вищезазначених первісного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 повністю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1., у віці 67 років, помер - ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі, на садовий будинок та земельну ділянку під ним, розташовані за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський - 7» вул. Мирна, буд. НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 7 - 11), грошовий вклад на депозитному рахунку № в ПАТ «ІмексБанк» (Т. 1, а. с. 160 - 207).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту існування сімейних відносин суд виходить з того, що існування таких стосунків та встановлення такого факту не породжує юридичних наслідків за законом у формі виникнення, зміни, або припинення прав у ОСОБА_4 відносно майна ОСОБА_6, оскільки спільне проживання однією сім'єю не є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на частину садового будинку, земельної ділянки суд приймає до уваги, що спірний садовий будинок був побудований на земельній ділянці до 2005 р., що доведено сімейним відео родини ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 71), технічним паспортом на садовий будинок, у якому зазначено рік його забудови - 2005 р. (Т. 1, а. с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування на грошові кошти ОСОБА_6 на депозитному рахунку, суд виходить з того, що ОСОБА_4 не довела особистих внесень та вкладень на даний депозитний рахунок з її боку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з того, що на час розгляду справи по суті ОСОБА_5 не є власником спірного майна, тому питання порушення його прав з боку ОСОБА_4 є передчасним (Т. 2, а. с. 63 - 64).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні її первісного позову. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_4 вказує, що суд першої інстанції не мотивував своїх висновків. Факт існування сімейних відносин підтверджується наданими нею доказами. Під час проживання однією сім'єю був побудований садовий будинок, на депозитний рахунок були внесені кошти. Виходячи із того, що вона проживала з померлим однією сім'єю більше п'яти років, опікувалася ним під час його хвороби, у зв'язку із знаходженням у безпорадному стані, вона має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

ОСОБА_5, його представник - ОСОБА_8 у відзиві на апеляційну скаргу вважають необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати з надання правової допомоги у сумі - 13 000,00 грн..

Посилаються на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказують, що апелянт не спростував встановлені судом висновки щодо будівництва садового будинку до 2005 р.. Земельна ділянка під його будівництво була виділена у 2001 р.. Відсутні докази ведення спільного господарства. Гроші на депозитний рахунок вносив особисто ОСОБА_6. Твердження позивачки про знаходження померлого ОСОБА_6 у безпорадному стані спростовуються посиланнями самої позивачки про те, що після інфакпту останній продовжував працювати. Факт смерті ОСОБА_6 у садовому будинку спростовується матеріалами кримінального провадження, поясненнями свідка ОСОБА_9. Свідки, вказані у наданих позивачкою письмових актах, у судовому засіданні не змогли підтвердити періоду проживання, коли вони останній раз бачили ОСОБА_6, плуталися з датою смерті останнього.

ОСОБА_5 та його представник - ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 не оскаржено. За цих обставин колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5. За цих же обставин не підлягають розгляду вимоги ОСОБА_5, викладені у відзиві, про стягнення з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі - 13 000,00 грн.. ОСОБА_5 не позбавлений можливості вирішити це питання у передбаченому ст. 270 ЦПК України порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з вищевказаними обґрунтуванням судом першої інстанції відмови в задоволенні первісного позову. Вважає, що цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення) права та неправильному застосуванні норм матеріального (ст. ст. 1259, 1264 ЦК України, ст. 74 СК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1., у віці 67 років, помер ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 6). На час смерті останнього йому належало: 1) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 15.07.2011 р. (Т. 1, а. с. 7 - 7 зворотня сторона) - земельна ділянка НОМЕР_2, розташована за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський - 7», вул. Мирна. Цільове призначення - для ведення садівництва; 2) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2008 р. (Т. 1, а. с. 8) - садовий будинок НОМЕР_2, розташований за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, Калинівська сільська рада, садове товариство «Зв'язківець» садового масиву «Тилигульський - 7», вул. Мирна; 3) грошові кошти на депозитному рахунку, відкритому в ПАТ «Імексбанк», у розмірі - 233 000,00 грн. та відсотки (Т. 1, а. с. 13 - 13 зворотня сторона).

Матеріали справи не містять відомостей про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6, сторони на це не посилаються.

Спадкоємцями першої черги за законом є його діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, про що у позові вказала сама позивачка.

23.04.2015 р. ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на що нотаріус повідомив їй про необхідність надання документів для видачі свідоцтва про прийняття спадщини, зокрема, документів, які підтверджують родинні стосунки із померлим (Т. 1, а. с. 4).

Між сторонами виникли правовідносини щодо права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі та спадкові правовідносини.

За правилами, передбаченими ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, помилково виходив з того, що існування таких стосунків та встановлення такого факту не породжує юридичних наслідків для ОСОБА_4 відносно майна ОСОБА_6.

Щодо спільного проживання позивачки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

На підтвердження спільного проживання з ОСОБА_6 за адресою - АДРЕСА_2 позивачка надала: 1) у період з серпня 2005 р. по 2012 р. - Акт від 07.05.2015 р. (Т. 1, а. с. 5), підписаний громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; 2) заяву ОСОБА_6 до поліклініки від 15.03.2013 р. (Т. 1, а. с. 15), де вказується адреса його проживання - АДРЕСА_2. Разом з тим, позивачка стверджує, що з кінця 2012 р. вони переїхали постійно проживати до садового будинку в Комінтернівському районі Одеської області; 3) епікриз за період з 17.03.2014 р. по 28.03.2014 р. (Т. 1, а. с .19) та договір на організацію поховання (Т. 1, а. с. 16).

Колегія суддів критично відноситься до вказаних доказів, не приймає їх до уваги, оскільки крім вищевказаного Акту інші докази стосуються тільки березня 2013 р. та березня 2014 р.. Наведені в них відомості спростовуються: 1) випискою з історії хвороби з 31.10.2007 р. по 23.11.2007 р. (Т. 1, а. с. 18 - 18 зворотня сторона), в якій вказана домашня адреса ОСОБА_6 - АДРЕСА_1; 2) медичною карткою від 07.11.2006 р. (Т. 1, а. с. 21), в якій вказана домашня адреса ОСОБА_6 - АДРЕСА_1; 3) особистими поясненнями ОСОБА_6 від 31.01.2013 р. по адміністративній справі (Т. 1, а. с. 89) про те, що він тривалий час проживає за адресою - АДРЕСА_1; 4) паспортом ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 90 - 90 зворотня сторона), в якому вказано, що останній був зареєстрований з 15.09.1983 р. за адресою - АДРЕСА_1; 5) особистою заявою ОСОБА_4 від 23.04.2015 р. до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя (Т. 1, а. с. 249), в якій вона вказує, що останнє відоме місце проживання спадкодавця ОСОБА_6 - АДРЕСА_1.

У наданих Банком документах щодо депозитного рахунку (Т. 1, а. с. 180 - 206) складених за період - 13.05.2005 р. - 21.04.2014 р. вкладником вказаний - ОСОБА_6, адреса якого зазначена - АДРЕСА_1.

Таким чином, з наявних у справі доказів неможливо беззаперечно встановити, що між ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_6 склалися усталені, притаманні подружжю, відносини з приводу ведення спільного господарства, побуту, наявності (формування) спільного бюджету та його спільного використання, наявності взаємних прав та обов'язків.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту існування сімейних стосунків між нею та ОСОБА_6 з серпня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. є недоведеними. В задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити.

За вищевикладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що факт існування сімейних відносин підтверджується наданими нею доказами.

Щодо спільного набуття у власність садового будинку, земельної ділянки під ним та грошових коштів на депозитному рахунку колегія суддів зазначає наступне.

Позивачка у позові вказує, що її спільне проживання з померлим ОСОБА_6 почалося у серпні 2005 р., до дачного будинку, який вони будували разом, переїхали постійно проживати наприкінці 2012 р.. Разом з тим, відповідно до доданого до позову самою позивачкою технічного паспорту на спірний садовий будинок (Т. 1, а. с. 11) останній було побудовано у 2005 р..

У наданому позивачкою акті від 03.04.2015 р. (Т. 1, а. с. 27) вказується тільки про добудову садового будинку.

Відповідно до товарних чеків, накладних (Т. 1, а. с. 61 - 70) будівельні матеріали придбавалися ОСОБА_6 у 1990 р..

Вказане спростовує доводи позивачки щодо будівництва садового будинку під час спільного проживання з померлим ОСОБА_6. Оскільки відсутні докази спільного будівництва садового будинку, не можна вважати приватизовану ОСОБА_6 земельну ділянку (Т. 1, а. с. 7) спільною сумісною власністю останнього та позивачки.

Не містять матеріали справи і доказів внесення позивачкою та ОСОБА_6 спільних коштів або належних особисто позивачці коштів на депозитний рахунок.

Довідки про заробітну плату позивачки (Т. 1, а. с. 28, 29) не свідчать про зарахування саме цих коштів на депозитний рахунок. Крім того, відповідно до довідки (Т. 1, а. с. 30) померлий ОСОБА_6 отримував заробітну плату за місцем своєї роботи.

У всіх наданих Банком документах щодо депозитного рахунку (Т. 1, а. с. 180 - 206) складених за період - 13.05.2005 р. - 21.04.2014 р. вкладником вказаний - ОСОБА_6, адреса якого зазначена - АДРЕСА_1. У заяві від 21.07.2014 р. сам ОСОБА_6 просить перерахувати кошти у сумі - 200 000 грн. з одного рахунку на інший (Т. 1, а. с. 207).

Таким чином, з наявних у справі доказів неможливо беззаперечно встановити, що будівництво садового будинку відбулося за рахунок спільних коштів, спільної праці позивачки та померлого ОСОБА_6, що на депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_6, вносилися спільні кошти або особисті кошти ОСОБА_4.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірних садового будинок НОМЕР_2 та земельної ділянки під ним, грошових коштів на банківському рахунку та відсотків є недоведеними. В задоволенні вказаних позовних вимог необхідно відмовити.

Вищевказане спростовує доводи апелянта про те, що під час проживання однією сім'єю був побудований садовий будинок, на депозитний рахунок були внесені спільні кошти.

Позовні вимоги про визнання за ОСОБА_4, як за пережившим подружжям, право власності на ? частину спірного садового будинку НОМЕР_2 та ? частину земельної ділянки під ним, частину розміщених на депозитному рахунку коштів та відсотків є похідними від визнання права спільної сумісної власності, а тому в їх задоволенні також необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про надання їй права на прийняття спадщини разом із спадкоємцями першої черги колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вказувалося вище позовні вимоги про проживання ОСОБА_4 із померлим ОСОБА_6 однією сім'єю без укладення шлюбу є недоведеними.

Наявні у справі виписка з історії хвороби (Т. 1, а. с. 18 - 18 зворотня сторона), виписні епікризи (Т. 1, а. с. 19 - 20 зворотня сторона), медична кратка амбулаторного хворого (Т. 1, а. с. 22 зворотня сторона), санаторно-курортна картка (Т. 1, а. с. 23 - 24 зворотня сторона), дані медичного обстеження (Т. 1, а. с. 25 - 26 зворотня) свідчать про те, що ОСОБА_6 проходив відповідне лікування. Разом з тим, вони не свідчать про те, що останній тривалий час знаходився у безпорадному стані, а ОСОБА_4 протягом тривалого часу надавала матеріальне забезпечення спадкодавцю.

Таким чином, підстави для задоволення вимог ОСОБА_4 про надання їй права на прийняття спадщини разом із спадкоємцями першої черги відсутні.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що вона проживала з померлим однією сім'єю більше п'яти років, опікувалася ним під час його хвороби, у зв'язку із знаходженням останнього у безпорадному стані.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги тільки в частині того, що суд першої інстанції недостатньо мотивував свої висновки.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню. Тільки в частині зміни підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права призвело до неповного обґрунтування відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що вказані судом першої інстанції висновки щодо відмови в задоволенні позову необхідно змінити за вищенаведеного у даній постанові обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 серпня 2017 рокущодо обґрунтування підстав відмови у задоволенні первісного позову.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе