Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 686/9940/15-ц

провадження № 61-18085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що 15 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою про отримання в борг 250 тис. грн без зазначення дати повернення грошових коштів.

У квітні 2015 року вона звернулася до відповідача з листом про повернення позики, однак борг відповідач не повернув.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання розписки безгрошовим зобов'язанням внаслідок не укладення договору позики, посилаючись на те, що він від ОСОБА_4 грошові кошти не отримував.

Ухвалою суду від 10 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

27 липня 2015 року ОСОБА_4 змінила підставу позову, в обґрунтування якого посилалася на те, що ОСОБА_5 отримав від неї грошові кошти в сумі 250 тис. грн безпідставно, оскільки між нею та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, у зв'язку з чим на підставі статті 1212 ЦК України просила стягнути з відповідача 250 тис. грн та понесені судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Заворотної О. Л. відмовлено в задоволені первісного та зустрічного позовів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю заявлених вимог.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. ОСОБА_5 не зобов'язаний повертати грошові кошти, які він від позивача не отримував.

У касаційній скарзі, поданій 25 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року в частині вирішення первісного позову і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. Між сторонами відсутні будь-які договірні відносини. ОСОБА_5 отримав грошові кошти в розмірі 250 тис. грн без достатньої правової підстави, оскільки надану ним довіреність на розпорядження його будинком він скасував, а тому повинен повернути грошові кошти з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, як безпідставно отримані.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

03 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного перегляду є ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року про залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_4, судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Суди встановили, що 15 грудня 2014 року ОСОБА_5 власноручно написав розписку, за змістом якої він отримав від ОСОБА_4 250 тис. грн, що еквівалентно 21 186 дол. США, за наступні об'єкти: державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, житловий будинок по АДРЕСА_1 інвентарний номер 9860089, реєстровий номер 1-70, загальною площею 56 кв. м. До розписки додано договір купівлі-продажу будинку від 15 лютого 2006 року за номером 3-613, технічний паспорт.

09 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_5 з листом-вимогою про повернення 250 тис. грн, отриманих за договором позики.

Фактично грошові кошти в розмірі 250 тис. грн ОСОБА_5 у ОСОБА_4 не отримував, а написав розписку про передачу документів та отримання від неї 250 тис. грн, що еквівалентно 21 186 дол. США від 15 грудня 2014 року на забезпечення повернення ОСОБА_4 помилково перерахованих йому 38 тис. грн. Після цього ОСОБА_5 видав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив її представляти його інтереси та розпоряджатися всім своїм майном. Розписку писав як гарантію на те, що не скасує довіреність, а у ОСОБА_4 буде можливість оформити будинок на себе (протокол допиту свідка ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 001598).

12 січня 2015 року ОСОБА_5 у передбачуваному законом порядку припинив дію вказаної довіреності.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 зазначила, що між сторонами укладено договір позики, в подальшому змінила підстави позову та просила суд стягнути з відповідача грошові кошти як безпідставно набуте майно.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Апеляційний суд установив, що позивач, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, визнала, що будь-яких коштів за розпискою від 15 грудня 2014 року, ОСОБА_5 від неї не отримував. Будь-яких інших доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 250 тис. грн позивач не надала.

Отже, факт набуття ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не доведений.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 250 тис. грн, є обґрунтованим.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду про залишення рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 постановлена з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат