Справа № 591/4454/18
Провадження № 2/591/2326/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Грищенко О.В.,

з участю секретаря судового засідання Антипенко Н.О., цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2000 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. У серпні 2013 року позивачем у вказаній квартирі зареєстровано неповнолітню доньку дружини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в липні 2013 року переїхала на постійне місце проживання до свого батька в Монголію, де проживає до теперішнього часу. Більше п'яти років відповідач не проживає за спірною адресою, не сплачує комунальні послуги. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у будинку порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що полягає у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі позивача.

Представник позивача в письмовій заяві підтримав позов в повному обсязі, просить розглянути справу за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в письмових заявах від 17.09.2018 року, від 10.10.2018 року позовні вимоги визнала повністю, просить позов задовольнити.

В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2000 року (а.с.3).

За адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька), Чойжамц Мунцецег, ІНФОРМАЦІЯ_4 (дружина), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька дружини), що підтверджується копією довідки про склад сім'ї (а.с.6).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстації самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач в письмовій заяві визнав позов повністю (а.с.28, 31).

Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як власника, оскільки позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат на утримання житла не несе, а позивач змушений сплачувати зайві комунальні витрати у зв'язку з реєстрацією відповідача в цій квартирі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідачка визнається судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП відсутній, зареєстрована АДРЕСА_1) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Повне рішення суду складено 16.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Грищенко