Справа № 766/6077/17
Провадження №: 2/752/2526/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Херсонського міського суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2017 року справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики була передана на розгляд Голосіївського райнного суду м. Києва у відповідності до ч.1 ст.119 ЦПК України в редакції 2004 року.

Позивач звертався до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме та рухоме майно відповідачів, по якій 18.05.2017 року ухвалою суду йому було відмовлено у забезпеченні позову (а.с.19-20).

За повторною заявою позивача про забезпечення позову судом до передачі справи за підсудністю було винесено ухвалу від 31.05.2017 року про забезпечення позову, вжиті заходи щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідачів (а.с.26-27). Але в подальшому за заявою представника відповідачів ухвалою суду від 20.03.2018 року, вжиті заходи забезпечення позову були скасовані (а.с.135-137).

За повторним зверненням позивача з заявою про забезпечення позову ухвалою суду від 06.06.2018 р. позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову(а.с.182-184).

У позовній заяві позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 50000 євро та 20000 доларів США.

На мотивування позовних вимог позивач вказує, що 25.11.2014 року відповідачі позичили в нього 55 000 (п'ятдесят п'ятьтисяч) доларів США та 50000(п'ятдесят тисяч) євро про що згідно ст.ст.1046,1047 ЦК України між ними було укладено договір позики.

17 грудня 2015 року він отримав від відповідачів 35 000 (тридцять п'ять тисяч) доларів США. Залишок боргу 50000 євро та 20000 доларів США відповідачі йому не повернули.

На підставі ст.ст. 541,543,1046,1047 ЦК України позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав та просить задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримують просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку 50000 євро та 20000 доларів США неповернутого боргу. Конкретизувавши, що на повернення боргу у доларовому еквіваленті просять стягнути 525800 грн., а єквівалентом грошової суми у євро вважають 1533500 грн. Заперечують проти доводів представника відповідачів про те що борг був повернутий у повному обсязі 17.12.2015 р.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_2проти задоволення позову категорично заперечував, обґрунтовуючи це тим, що борг позивачу було повернено у повному обсязі, посилаючись на розписку(а.с.36), надану позивачем від 17 грудня 2015 року, в якій вказується про отримання останньої суми боргу та відсутність претензій за договором зі сторони позивача. Вказав, що позивач не віддав при поверненні йому грошових коштів екземпляр договору займа, та на разі це використовує та цим зловживає. Відповідачі з позивачем повністю розрахувались. Вказує, що за наявності виконаного 17.12.2015 року зобов'язання, позивач неправомірно хоче повторно стягнути з відповідачів грошову суму. З приводу шахрайських дій позивача є звернення відповідачів до поліції.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 25.11.2014 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5, ОСОБА_4 з другої сторони, було укладено договір позики на суму 55000 (п'ятьдесят п'ять) тисяч доларів США та 50 000 (п'ятьдесят тисяч) євро(а.с.2).

Цей договір, оригінал якого був наданий позивачем для огляду в судовому засідані, укладений у письмовій формі. Грошові кошти за цим договором були отримані відповідачами і факт отримання грошової суми за цим договором не оспарюється.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином укладений 25.11.2014 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5, ОСОБА_4 з другої сторони, договір позики відповідає загальним вимогам до договорів позики викладеним у ст.1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В судовому засіданні встановлено, що боргові зобов'язання перед позивачем відповідачами виконані 17.12.2015 року.

Це підтверджується розпискою відповідача від 17.12.2015 року(а.с.36). Оригінал цієї розписки був оглянутий в судовому засіданні.

Зі змісту цієї розписки явно вбачається що позивач не має претензій до позивачів з приводу позики.

Судом встановлено що 17 грудня 2015 року позивачем була написана розписка, в якій зазначалося, що позивач отримав від відповідачів 35 000 (тридцять п'ять) тисяч доларів США та претензій за договором боргу не має. В судовому засіданні позивач повідомив, що дана розписка не стосується договору позики за яким подано позов, в частині відсутності претензій до відповідачів, а стосується іншого договору позики між тими самими сторонами від 8 червня 2011 року, в підтвердження чого надав оригінал договору від 8 червня 2011 року(його копію суд долучив до справи). Представник відповідачів зазначив на це в судовому засіданні, що позивач не звертався до відповідачів з вимогою повернення залишку за договором позики, оскільки завідомо розумів, що борг повністю сплачений.

Представник відповідачів повідомив суд, що позивач не повертає оригінали договорів позики для подальшого зловживання процесуальними правами, а розписка прямо вказує на виконання договору від 25 листопада 2014 року, оскільки в ній містяться відомості про погашення останніх 35 000 (тридцяти п'яти) тисячі доларів США і вказується на відсутність претензій до відповідачів.

У відповідності до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Враховуючи положення зазначеної норми, суд вважає, що кредитор зобов'язаний належним чином приймати виконання зобов'язання.

Стаття 545 Цивільного кодексу України передбачає, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Уразі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Враховуючи положення вказаної статті суд зазначає, що при виконанні зобов'язання кредитор повинен видати розписку на підтвердження прийняття виконання зобов'язання та видати оригінал боргового документу.

Суд приходить до висновку, що позивач ухиляється від виконання вимог положень Цивільного кодексу України, виходячи з того, що ним надано оригінал боргового документу, який зберігався в нього вже по виконаному зобов'язанню за договором позики від 8 червня 2011 року на який він посилається стосовно розписки від 17 грудня 2015 року.

Суд приходить до висновку, що розписка на яку посилаються відповідачі від 17 грудня 2015 року(а.с.36) написана власноруч позивачем, містить відомості про передачу 35 000 (тридцяти п'яти тисячі) доларів США та містить фразу «претензій за попереднім договором не маю», в повному обсязі за своїм змістом відноситься до договору позики від 25 листопада 2014 року, оскільки містить обставини що підтверджує позивач у позові. І вона не може бути оцінена, як такою, що відноситься до іншого договору позики від 8 червня 2011 року, оскільки не містить посилань на дату, номер, предмет догов ору або інші реквізити договору від 8 червня 2011 року. Більш того на договорі від 8 червня 2011 року позивач вказав, що борг йому повернутий, що вказує на недоцільність повторного зазначення цього факту у розписці від 17 грудня 2015 року.

Суд приймає до уваги, що дана розписка від 17 грудня 2015 року підтверджує виконання відповідачами зобов'язання та відсутність претензій позивача до відповідачів за договором позики від 25 листопада 2014 року.

Підстав для задоволення позовних вимог позивача суд не вбачає, оскільки в судовому засіданні встановлено що відповідачами виконаний обов'язок перед позивачем по поверненню боргу за договором від 25.11.2014 р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 527,545,1046,1047 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня отримання її копії відповідно до вимог, встановлених ст.ст.353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16.07.2018 р.

Суддя С.В. Ладиченко.