Справа № 461/1246/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/96/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення в користуванні нежитловим приміщенням шляхом повернення його в попередній стан,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом повернення його в попередній стан із підстав, викладених у фабулі позовної заяви. Просила зобовязати ОСОБА_6 усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належною їй коморою в підвалі у будинку №4 по вул. Котлярській м. Львова шляхом повернення підвального приміщення загального користування під літ. II та підвального приміщення під літ. III у попередній стан згідно поверхового плану від 02 березня 1988 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно Свідоцтва про право власності №28725315 від 28.10.2014 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 та комор у підвалі - 8,0 кв.м. та 3,1 кв.м. Наприкінці 2014 року зясувала, що належна їй комора в підвалі площею 8,0 кв.м. незаконно зайнята невідомою особою, про що з метою захисту свого права власності у лютому 2015 року звернулася до Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із заявою про вчинення злочину. З матеріалів кримінального провадження їй стало відомо, що 28.09.2010 року Галицьким районним судом м. Львова було постановлене рішення, яким задоволено позов ОСОБА_6 до Львівської міської ради, КП ЛОР «БТІ та ЕО», за участю третьої особи Департаменту містобудування ЛМР, про визнання права власності, на підставі якого ОСОБА_6 приєднала до своєї квартири АДРЕСА_2 належну позивачу комору в підвалі цього будинку площею 8,0 кв.м. За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на зазначене судове рішення рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.03.2016 року вказане рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2010 року скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_6 до Львівської міської ради, КП ЛОР "БТІ та ЕО" про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 43,3 кв.м. під нежитлове приміщення магазину - відмовлено. Зазначає, що, незважаючи на це, відповідач продовжує користуватись належним їй нерухомим майном за відсутності законної підстави для цього, чим унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав власника майна щодо володіння, користування та розпорядження таким майном. Відтак, просить задоволити позов.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_5 оскаржила ОСОБА_3. Вважає рішення незаконним, необгрунтованим. В матеріалах справи відсутні документи, на які посилається суд, які не досліджувалися в ході судового слідства і на них не посилався жоден з учасників судового розгляду. Окрім цього, стверджує, що в матеріалах справи з"явилися копії документів на аркушах 71-78 вже після ухвалення рішення. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3. Судові витрати покласти на ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/2) належить квартира №8 (загальною площею 48,1 кв.м. та житловою площею 14,8 кв.м.) та комори в підвалі 8,0 кв.м. і 3,1 кв.м. в будинку №4 по вулиці Котлярській у м. Львові згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 28725315 від 28.10.2014 року, виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції.

ОСОБА_8 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, індексний номер: 28727549 від 28.10.2014 року, наданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, слідує, що 03.09.2014 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права власності; на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16808251 від 28.10.2014, запис про право власності за №7495450 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01. На підставі Свідоцтва про право власності, індексний номер: 28726300 від 28.10.2014, виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, 03.09.2014 року було проведено державну реєстрацію права власності; на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16808251 від 28.10.2014 року, запис про право власності за №7495537 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право приватної спільної часткової власності (розмір частки 1/2) на квартиру №8 (загальною площею 48,1 кв.м. та житловою площею 14,8 кв.м.) і комори в підвалі 8,0 кв.м., 3,1 кв.м. в будинку №4 по вулиці Котлярській у м. Львові за ОСОБА_9.

До того квартира АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстровий № 6-1114, від 05.04.2007 року, виданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою, належала на праві власності (частка власності - 1/1) ОСОБА_9. 18.04.2007 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено відповідний запис №7495537 до реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з відомостями із зазначеного реєстру, загальна площа квартири становила 24,1 кв.м., житлова площа 14,0 кв.м., квартира складалася з однієї житлової кімнати та кухні; комора в підвалі 3,1 кв.м. Реєстраційний номер майна: 17752702, номер запису: 13404 в книзі: 23.

На підставі свідоцтва про право власності, №6921 від 20.10.1993 року, виданого Львівською міською адміністрацією згідно з розпорядженням №1211 від 20.10.1993 року, квартира №9 (загальною площею 23,2 кв.м. та житловою площею 14,5 кв.м., що складалася з однієї житлової кімнати та кухні; комора в підвалі 8,0 кв.м.) по вулиці Котлярській, 4 у м. Львові на праві власності належала ОСОБА_10. 07.12.2012 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно. Реєстраційний номер майна: 38491218, номер запису: 5876 в книзі. Номер запису про право власності: 1372281, реєстрація від 20.06.2013 року.

Відповідно до Довідки №Ю.865, 28.08.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки " ЛКП Центральне", згідно матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" станом на 29.12.2012 року підвальні приміщення в будинку № 4 по вулиці Котлярська в місті Львові рахуються за: квартирою №1 приміщення підвалу площею 21,2 кв.м увійшли в загальну площу квартири; квартирою №8 комора в підвалі 3,1 кв.м., квартирою №9 комора в підвалі 8,0 кв.м.

Згідно з Інвентаризацією підвальних приміщень в будинку №4 на вул. Котлярській в м.Львові від 15.12.2014 року за №761, складеної ЛКП "Центральне", кв. №1 н.пр. (нежитлове приміщення) приміщення підвалу під літ. ІV, ІІІ, ІІ, увійшли в загальну площу квартири 21,2 кв.м; кв. 8 під літ. Х площею 3,1 кв.м.; кв. 9 коморою в підвалі не користується (по прив. 8,0 кв.м.) станом на 15.12.2014 року.

Згідно з ОСОБА_4 комісійного обстеження від 14.01.2015 року, складеним ЛКП "Центральне", при обстеженні встановлено, що приміщення під літ. ІІ, ІІІ, ІV площею 21,2 кв.м. увійшли у загальну площу квартири №1 (нежитлове приміщення), згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2010 року (справа №2-2148 2010 рік), та використовуються даною квартирою; під літ. Х у користуванні мешканців кв. 7, кв. 8, кв. 10; із заяв мешканців будинку на вул. Котлярській, 4 від 29.12.2014 року гр. ОСОБА_11 кв. №4, гр. ОСОБА_12 кв. №7, підвальним приміщенням під літ. ІІІ пл. 8,0 кв.м. до 2012 року користувався колишній власник кв. №9 гр. ОСОБА_10 Аналогічні покази надані гр. ОСОБА_13, допитаною в якості свідка в судовому засіданні.

Відповідно до повідомлення ЛКП "Центральне" за №0276 від 20.09.2017 року, по вул. Котлярська, 4 є 11 квартир з наступною нумерацією: 1 (нежитлове приміщення), 1а, 2, 2а (нежитлове приміщення), 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10.

Згідно листа-відповіді ЛКП "Центральне" на адвокатський запит від 21.09.2017 року за №435, зазначене комунальне підприємство повідомляло наступне: - кількість квартир в будинку №4 по вул. Котлярська - є 11 квартир, з наступною нумерацією: 1(нежитлове приміщення), 1а; 2; 2а (нежитлове приміщення), 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10; - загальна площа підвальних приміщень будинку згідно поверхового плану від 02.03.1988 р., становить - 106,9 кв.м.; - з них: площа - 21,2 кв.м., увійшли в загальну площу приміщень квартири №1 (свідоцтво про право власності на приміщення, квартири №Г-04292 від 22.12.2011 року); - приватизовано підвальних приміщень мешканцями будинку по вул. Котлярська, 4 - 49,70 кв.м. (довідка ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №70.865 від 28.08.2014 року); - у користуванні підвальних приміщень мешканцями будинку - 36,0 кв.м. (копія інвентаризації підвальних приміщень додається).

На плані підвалу Поверхового плану на будівлю літ. А-3 будинок №4 м. Львів вул. Котельна (зараз - Котлярська), складеного Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 02.03.1988 року, серед інших позначені приміщення: під індексом ІІ площею 5,4 кв.м.; під індексом ІІІ площею 7,3 кв.м.; під індексом ІV площею 11,8 кв.м.; під індексом Х площею 29,0 кв.м. Згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку літера "А-3" по вулиці Котельна №4, у графі "призначення частин приміщень" щодо вказаних приміщень зазначено "службові", приміщень площами 8,0 кв.м. та 3,1 кв.м. на зазначеному поверховому плані не позначено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено фактичної наявності приміщень, користування якими від прагне поновити. Також судом зазначено, що обраний спосіб захисту позивачем є невірним, оскільки, згідно мотивів позовної заяви, спірні приміщення ввійшли в інші приміщення, якими користується відповідач на підставі свідоцтва про право власності, яке він отримав за наявності наказу управління комунальної власності міської ради та рішення державного реєстратора, які в судовому порядку не оскаржувалися, незаконним, протиправними, недійсними не визнавалися та не скасовувалися.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (та Додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення) визначено, що допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Визначення поняття спільне майно багатоквартирного будинку надано в ч. 2 ст. 382 ЦК України та продубльовано в п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Відповідно до вказаних норм, спільним майном багатоквартирного будинку, зокрема, є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відтак, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку мають співвласники цього житлового будинку.

З наведеного вбачається розмежування на законодавчому рівні допоміжних приміщень квартир та допоміжних приміщень житлового будинку, виходячи як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень (функціональне призначення для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців; знаходження у ньому технічного обладнання будинку /інженерних комунікацій та технічних пристроїв, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо/, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; використання його чи якоїсь його частини для обслуговування будинку).

Разом із тим, у фабулі позовної заяви, на яку суд першої інстанції звернув додатково увагу, позивач стверджує про порушення її прав власника (володіння, користування, розпорядження) на допоміжні приміщення належної їй на праві власності квартири. Проте, у прохальній частині позову просить усунути перешкоди в користуванні підвальними приміщеннями загального користування (допоміжними приміщеннями житлового будинку), хибно ототожнюючи зазначені поняття та їх правовий статус.

ОСОБА_8 фабули позову слідує, що позивач покликається на преюдиціальні, на її думку, факти, встановлені в рішенні апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №461/2148/10 провадження №22-ц/783/1714/16, яким було задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до Львівської міської ради, Комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", з участю третьої особи: Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права власності на самочинно реконструйовану АДРЕСА_5 загальною площею 43,3 кв.м. під нежитлове приміщення магазину відмовлено.

Разом із тим, як про те розяснено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними.

У зв"язку з наведеним, враховуючи мотиви судового рішення та правову кваліфікацію відносин, - надані в рішенні апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, - суд першої інстанції, прийшов до висновку, яким повністю погоджується колегія суддів, про відсутність можливості виключення усіх зазначених позивачем обставин і фактів з кола тих, які підлягають доказуванню, та вважає, що такі підлягають перевірці судом.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності №Г-04292 від 22.12.2011 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом зазначеного управління від 22.12.2011 року №2466-НЖ-Г, 27.01.2012 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на приміщення квартири №1 (загальною площею 43,3 кв.м.) в будинку №4 по вулиці Котлярська у м. Львові та внесено відповідний запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно; реєстраційний номер майна: 22610637. На підставі вказаного Свідоцтва про право власності №Г-04292 від 22.12.2011 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 22.12.2011 року №2466-НЖ-Г, 24.10.2013 року державним реєстратором Львівського міського управління юстиції було проведено державну реєстрацію та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 7855489 від 12.11.2013, про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_6 на приміщення квартири АДРЕСА_6 (загальна площа 43,3 кв.м.; квартира згідно з Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 06.05.2008 року №198 використовується як нежитлова); реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01; номер обєкта в РПВН: 22610637; номер запису про право власності: 3340959.

Зазначені наказ управлінням комунальної власності міської ради №Г-04292 від 22.12.2011 року, свідоцтво про право власності №Г-04292 від 22.12.2011 року та рішення державного реєстратора від 27.01.2012 року та 12.11.2013 року, - не оскаржувалися й не оскаржуються в судовому порядку, не визнавалися незаконним/протиправними, недійсними та не скасовувалися.

Враховуючи вищенаведене, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, графічних матеріалів із визначенням меж та індивідуальних ознак приміщень, користування якими така прагне поновити. Окрім того, вимоги позивача не можуть бути задоволені без скасування зазначених актів та рішень, поскільки обраний спосіб захисту порушеного, на думку позивача, права не відповідає специфіці порушеного права й характеру правовідношення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 правильності висновків суду не спростовують.

Твердження скаржника, що в матеріалах справи були відсутні певні документи так як вони не було оголошені на стадії судового процесу під час огляду матеріалів справи не знаходить свого підтвердження, оскільки документи про відсутність яких стверджує скаржник долучалися представником відповідача в судовому засіданні 27.09.2017 року. Колегія суддів звертає увагу позивача про невірно обраний спосіб захисту, поскільки спірні приміщення, згідно доводів позовної заяви, які належать позивачу по справі на законних підставах входять в склад приміщення, яке належить на підставі правовстановлюючих документів відповідачу по справі, без скасування яких є неможливим усунути перешкоди в користуванні спірними приміщеннями.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2