РІШЕННЯ

іменем України

26 грудня 2018 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Ускової Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21.06.2014 року у розмірі 22000 гривень, з урахуванням інфляційних втрат за період з 01.11.2014 року по 01.08.2018 року в розмірі 22000, загалом стягнути 44000 гривень.

Підставою свого позову позивач зазначив, що 21.06.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. Відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 22000 грн. Строк повернення до 21.10.2014 року. В зазначений строк відповідач не повернула йому суму позики, таким чином порушила умови договору. Позивач вважає, що відповідач повинна йому сплатити суму боргу, а також втрати від інфляції, індекс якої за період з 01.11.2014 року по 01.08.2018 склав 200%, що відповідає сумі інфляційних втрат 22000 гривень. Щодо пропущеного строку позовної давності, оскільки позивачем пропущений 3-річний строк позовної давності, який за умовами сплив 21.10.2017 року, вважає, що загальновідомими фактами, не підлягаючими доказуванню, що у звязку з початком активної фази АТО, у м. Луганську ДП «Укрпошта» з 24.07.2014 року тимчасово призупинила прийом та доставку поштових відправлень, тобто на момент виникнення у нього 21.10.2014 року права на позов він не мав реальної можливості надіслати до суду позовну заяву, і така можливість виникла у нього 11.09.2015, коли він прибув із зони АТО, загалом пройшло 10 місяців та 20 днів і на цей строк зупиняється перебіг позовної давності. Таким чином, фактично 3-річний строк позовної давності, щодо стягнення заборгованості строком погашення 21.10.2014 спливає 11.09.2018, і не є пропущений.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 20 вересня 2018 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 клопотань, на підставі ст. 279 ЦПК України, про участь у розгляді справи до суду не надіслали.

Позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася, повторно в судове засідання не зявилася будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України.

Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 21.06.2014 року був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 22000 грн. Цю суму ОСОБА_2, зобовязалась повернути до 21.10.2014. (а.с.3)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На теперішній час відповідач ОСОБА_2 отримані від позивача кошти в розмірі 22000 гривень не повернула.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Так, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати за несплату у період з 01.11.2014року по 01.08.2018 року - 22000 гривень.

Розрахунок заборгованості в частині визначення інфляційних втрат є таким, що відповідає умовам договору та Закону.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про визнання поважними причинами пропущеного строку позовної давності, суд виходить з наступного.

За правилом ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред»явленю позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Луганськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р та від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення. До цього переліку внесені місто Луганськ.

З позовної заяви позивача, вбачається, що позивач ОСОБА_1 прибув із зони АТО, а саме з м. Луганськ 11.09.2015 року до м. Рубіжне Луганської області.

Відповідно до копії листа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 19.03.2018 року позивач 16.09.2015 року взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, в заяві дата переміщення - 11.09.2015 року.(а.с.5)

Загальновідомим фактом, є те що ДП «Укрпошта» з 24.07.2014 року тимчасово призупинила прийом та доставку поштових відправлень з тимчасово окупованих територій.

Таким чином, позивач втратив реальну можливість звернутися вчасно до суду з позовною заяву до відповідача в період з 21.10.2014 по 11.09.2015 року, а отже перебіг позовної давності на цей саме період підлягав зупиненню.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає поважними причини пропущення позивачем ОСОБА_1 позовної давності.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, відповідач відзиву на позовну заяву з приводу позовних вимог до суду не надала. Позивач наданими суду доказами, довів, що він має право стягнути з відповідача борг за договором позики від 21.06.2014 року у розмірі 22000 гривень, з урахуванням інфляційних втрат за період з 01.11.2014 року по 01.08.2018 року в розмірі 22000, загалом стягнути 44000 гривень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 127, 141, 263-268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 строк для пред'явлення позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 борг за договором позики від 21.06.2014 року у розмірі 22000 гривень, з урахуванням інфляційних втрат за період з 01.11.2014 року по 01.08.2018 року в розмірі 22000, загалом стягнути 44000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 704, 80 гривень на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_3