Справа № 211/3207/18
Провадження № 2/211/1655/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею квартири за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право особистої власності від 14.04.1993 року. У вказаній квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_4, невістка ОСОБА_3, та їх двоє дітей , онуки позивача ОСОБА_5, та ОСОБА_6, що підтверджується довідкою № 199 від 05.07.2018 року виданою ЖБК "Рассвет-45" . Але син, невістка та онуки з моменту реєстрації не проживають в картирі позивача, що підтверджується актом про непроживання від 22.06.2018 року , підписаним сусідами та завірений головою кооперативу ЖБК "Рассвет - 45" . 05.09.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення про розірвання шлюбу між сином позивача та невісткою, після чого відносини з нею у позивача погіршилися. Самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає, позивач просила її сплатити борг за комунальні послуги, що нараховані на неї, вона відмовилася, жодного разу комунальні послуги за себе відповідач не сплачувала, хоча зобов'язана це робити. Натомість відповідач вимагала заповіту на онуку та коштів, за те що зніметься з реєстрації в квартирі, тому позивач як власниця квартири звертається до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та просили задовольнити, надали пояснення відповідно позовної заяви.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, пояснила, що вона зареєстрована з 2012 року в квартирі позивача, з 2013 року проживала ІНФОРМАЦІЯ_1, зараз проживає на зйомній квартирі. ЇЇ мати проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, але вона не хоче проживати там будинок без умов для проживання, туалет надворі, а тому відповідач бажає проживати у квартирі позивача. З 2013 року відповідач не проживала в квартирі позивача , там немає її речей .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає на одній площадці з позивачкою , вони товаришують. Аліна ніколи не проживала в квартирі , тільки приводила та забирала дітей . Свідок була в квартирі позивача там відсутні речі відповідача. Поліції вона там ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його колишня дружина , вони ніколи не проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали ІНФОРМАЦІЯ_4, а до цього проживали ІНФОРМАЦІЯ_5, в квартирі матері зареєструвалися так як він учасник АТО та стояв у черзі на квартиру. Окрім дитячих іграшок в квартирі позивача немає жодних речей відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право особистої власності від 14.04.1993 року. (а.с. 12-14). У вказаній квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_4, невістка ОСОБА_3, та їх двоє дітей , онуки позивача ОСОБА_5, та ОСОБА_6, що підтверджується довідкою № 199 від 05.07.2018 року виданою ЖБК "Рассвет-45" . (а.с. 15). Але син, невістка та онуки з моменту реєстрації не проживають в картирі позивача, що підтверджується актом про непроживання від 22.06.2018 року , підписаним сусідами та завірений головою кооперативу ЖБК "Рассвет - 45" (а.с. 16). . 05.09.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення про розірвання шлюбу між сином позивача та невісткою, після чого відносини з нею у позивача погіршилися. (а.с. 11). Самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає, позивач просила її сплатити борг за комунальні послуги, що нараховані на неї, вона відмовилася, жодного разу комунальні послуги за себе відповідач не сплачувала, хоча зобов'язана це робити.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно з пунктом 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред"явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 54 в будинку 4-А по вул. Водоп'янова в м. Кривому Розі.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 223, 264, 280 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою що втратила право користування житловим приміщенням , а саме квартирою № 54 у будинку № 4 -А по вулиці Водоп'янова в м. Кривому Розі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_8