Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 592/4605/15-ц

провадження № 61-9403св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 вересня 2015 року у складі судді Хитрова Б. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Шевченка В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_5, просила визнати недійсним правочин з купівлі - продажу від 01 серпня 2014 року автомобіля марки «Ford Fiesta», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, оформлений довідкою-рахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автотрейд Київ» (далі - ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ») серії ВІА №681663 від 01 серпня 2014 року, згідно з яким автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 під реєстровим номером НОМЕР_2, визнати за нею право власності на вказаний автомобіль.

Позов обґрунтовано положеннями статей 203, 237-239 ЦК України. Особа, яка відчужувала автомобіль не мала обсягу прав щодо розпорядження автомобілем. Позивач не уповноважувала жодну особу відчужувати її автомобіль, не висловлювала волі щодо відчуження автомобіля будь-якій особі на підставі правочину.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним правочин з купівлі - продажу вказаного автомобіля між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Ford Fiesta», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що особи, які відчужували спірний автомобіль, не мали достатній обсяг прав щодо розпорядження ним. Позивач не уповноважувала на продаж належного їй транспортного засобу ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5, про відчуження автомобіля вона не знала взагалі.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Ануфрієвим О. В., допитаного як свідка, оглянуто у судовому засіданні копію довіреності, яка є в матеріалах справи, на підставі якої вчинено правочин, яку вони вважають підробленою, оскільки така довіреність ніколи не посвідчувалася. Будь-яких доказів на підтвердження знаходження в ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» оригіналу довіреності не здобуто.

Дослідивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що правочин вчинено без відома позивача та за відсутності дійсних повноважень у ОСОБА_5 на відчуження автомобіля.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза її волею, особи, які відсужували автомобіль, не мали права розпоряджатися ним, позивач не уповноважила жодну особу на продаж належного їй автомобіля.

Апеляційний суд погодився з оцінкою доказів суду першої інстанції.

У червні 2016 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 травня 2016 року, у якій просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

05 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_3- ОСОБА_6

26 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

19 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, неналежно оцінено докази у справі, зокрема, довіреність від 04 липня 2014 року, лист ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» від 13 квітня 2016 року. Судом першої інстанції не перевірено намірів та добросовісність позивача щодо настання наслідків за оспорюваним договором.

Судом без викладення мотивів не залучено до участі у справі ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ», незважаючи на те, що в уточненій позовній заяві (Т. 1, а. с. 162) товариство зазначалося як учасник справи.

Завірена копія заяви ОСОБА_2 №45269305 від 24 липня 2014 року про зняття з обліку для реалізації автомобіля спростовує висновки суду про продаж автомобіля без відома позивача, оскільки така заява містить її підпис.

Судом належно не оцінено довіреність від 04 липня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу АнуфрієвимО. В., на серійному бланку №НАА929638 за підписом ОСОБА_2 саме на ім'я ОСОБА_5

Наявні у матеріалах справи копія довіреності, яка виконана на серійному бланку, є беззаперечним та не спростованим доказом правомірності відчуження спірного автомобіля, оскільки достовірність бланку підтверджено на офіційному сайті.

Зміст листа ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» від 13 квітня 2016 року є іншим, ніж висновки суду апеляційної інстанції.

Судами не дотримано вимоги статей 57 - 60 ЦПК України, а апеляційний суд обов'язок доказування поклав лише на ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції стосовно огляду ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Ануфрієвим О. В. копії вказаної довіреності і взяв до уваги їхню думку про підробленість довіреності, як доказу у справі.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 березня 2011 року ОСОБА_2 придбала за рахунок кредитних коштів у Приватного підприємства «Синтекс V» автомобіль «Ford Fiesta», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 7-12).

04 липня 2014 року ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4 видано довіреність (Т. 1, а.с.17), якою вона уповноважувала останнього без права передоручення представляти її інтереси в органах Державтоінспекції або в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкованості і форм власності, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією автомобіля марки «Ford Fiesta», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О.В. та зареєстрована в реєстрі за №893.

Того ж дня, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали попередній договір, згідно з яким позивач зобов'язалася в строк, обумовлений пунктом 6.1 договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу спірного автомобіля (Т. 1, а. с.13-14).

01 серпня 2014 року ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» на відповідача ОСОБА_3 видано довідку-рахунок, серія ВІА №9681663, про те, що йому продано та передано автомобіль «Ford Fiesta», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 100 000,00 грн ( Т. 1, а. с. 169 ).

Зняття належного позивачу автомобіля з реєстрації для продажу здійснював ОСОБА_5 Він діяв на підставі довіреності від імені позивача, яку виготовлено на бланку серії НАА №929638, посвідчено 04 липня 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 893. Довіреність передбачала можливість продажу транспортного засобу (Т. 1, а. с.171-173).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2015 року на спірний автомобіль накладено арешт ( Т. 1, а. с. 34 ).

Згідно з постановою слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_10 від 13 березня 2015 року автомобіль передано на збереження потерпілій ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 39-40).

Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О. В. надані копії документів, які складалися та зберігаються у зв'язку з посвідченням 04 липня 2014 року довіреності позивачем (Т . 2, а.с.88-16). Згідно із цими документамии позивач у цей день на ім'я ОСОБА_4 видавала довіреність, якою уповноважувала останнього без права передоручення та продажу представляти її інтереси в органах Державтоінспекції та інших установах у питаннях, пов'язаних з експлуатацією спірного автомобіля.

Із витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (Т. 2, а. с.95-99) встановлено, що довіреність видавалася на строк до 16 вересня 2014 року, без права передоручення.

08 вересня 2014 року позивач скасувала дію довіреності на ім'я ОСОБА_4 (Т. 2, а. с.96).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - тритьої, п'ятої та шостої статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За змістом статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).

Порядок № 1388 визначає особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 Порядку № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

У матеріалах справи є копія довідки-рахунку, видана ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» ( Т. 1, а.с. 169).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що позивач просила визнати недійсним правочин з купівлі-продажу автомобіля від 01 серпня 2014 року, оформленого довідкою-рахунком ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» на підставі, якої автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3

Суд першої інстанції визнав недійсним правочин з купівлі - продажу вказаного автомобіля між ОСОБА_5 (третьою особою у справі) та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 посилалася на те, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ», суд неправильно визначив коло осіб, які мають брати участь у справі.

За змістом статті 30 ЦПК України 2004 року сторони це суб'єкти спірного матеріального правовідношення.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК).

Апеляційний суд не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо кола осіб, які мають брати участь у справі, відповідні мотиви не виклав, не з'ясував, які особи є сторонами спірного договору купівлі-продажу, який визнано недійсним.

Згідно із частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами першої та апеляційної інстанції на обґрунтування судових рішень зазначено, що довіреність, на підставі якої, вчинено оспорюваний правочин, отримана не у спосіб передбачений законом, а її текст не відповідає дійсності та суперечить вимогам частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року.

За цією довіреністю позивач надала повноваження ОСОБА_5 на вчинення дій, зокрема, з продажу транспортного засобу. Довіреність виготовлена на бланку серії НАА №929638, посвідчена 04 липня 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О. В. та зареєстрована в реєстрі за № 893.

В апеляційній скарзі заявник посилався на те, що у матеріалах справи є копія довіреності на серійному бланку НАА929638 за підписом ОСОБА_2, видана на ім'я ОСОБА_5 і саме йому, а не ОСОБА_4, позивач доручала представляти її інтереси в органах ДАІ з усіх питань, зокрема, зняття з обліку в органах ДАІ транспортного засобу, продажу тощо.

Суд апеляційної інстанції зазначив про два запити до ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ» стосовно витребування оригіналу цієї довіреності.

Із матеріалів справи встановлено, що директор ТОВ «Автотрейд Прогрес Київ» на зобов'язання апеляційного суду надати оригінал довіреності від імені ОСОБА_2 на бланку серії НАА №929638 просив надати достатній строк для виконання вказаного зобов'язання, виклавши відповідні мотиви. Крім того, зазначено, що при оформленні довідки-рахунку № 681663 від 01 серпня 2014 року товариством було передано до документообігу оригінал вказаної довіреності ( Т. 2 а. с. 174).

В апеляційній скарзі заявник посилався на те, що порівняння у судовому засіданні шляхом огляду копій довіреностей не відповідає вимогам частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року.

Взявши до уваги, що оригінал довіреності від імені ОСОБА_2, виданої ОСОБА_5 і посвідченої приватним нотаріусом Ануфрієвим О. В. 04 липня 2014 року, у справі відсутній, а її копію у судовому засіданні оглянули як позивач ОСОБА_2, так і приватний нотаріус Ануфрієв О. В., які вважали її підробленою, оскільки така довіреність ніколи не посвідчувалася, апеляційний суд поза увагою залишив, що згідно із Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28 грудня 2006 року № 111/5, обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі підлягають довіреності (у тому числі їх дублікати), посвідчені в нотаріальному порядку. Єдиний реєстр - це електронна база даних, що містить інформацію про довіреності (у тому числі їх дублікати), а також відомості про припинення їх дії (пункт 1.2. Положення про Єдиний реєстр довіреностей).

Доводи позивача про те, що вона не підписувала довіреність на ім'я ОСОБА_5 не підтверджені належними і допустимими доказами, судом не з'ясовано, чи бланк копії довіреності відповідає опису спеціального бланка нотаріального документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 05 серпня 2009 року, чи міститься інформація про довіреність у Єдиному реєстрі довіреностей.

Апеляційний суд не надав належну оцінку зазначеним доказам та іншимдоказам у справі, не з'ясував, чи дійсно за відповідним номером видавалася довіреність на ОСОБА_5, чи був бланк підроблений та не виклав відповідні мотиви.

В апеляційній скарзі заявник також посилався на те, що позивач добровільно передала автомобіль, документи та ключі, зі слів позивача - ОСОБА_4 та отримала в рахунок оплати майбутнього договору частину коштів.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Апеляційний суд належним чином не перевірив, чи вибув автомобіль із володіння ОСОБА_2 не з її волі, не надано оцінки, як вибуло майно з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4, якому вона передала автомобіль у користування.

Таким чином, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається в суді з 2015 року, проте з урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених мотивів, вважає необхідним скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик