УХВАЛА

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 629/5244/16-ц

провадження № 61-42582ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 11 серпня 1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, який було розірвано 28 травня 2014 року рішенням суду.

Під час шлюбу вони придбали трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я його дружини згідно з договором купівлі-продажу нерухомості.

В позовній заяві ОСОБА_2 просив поділити між ним та ОСОБА_1 придбану у період зареєстрованого шлюбу квартиру. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. на погашення грошових зобов'язань подружжя.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн на погашення грошових зобов'язань подружжя.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року скасовано в частині стягнення суми в рахунок погашення боргових зобов'язань та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 100 000,00 грн в рахунок погашення боргових зобов'язань відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

15 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року залишено без руху для усунення недоліків, а саме: сплата судового збору у встановлених порядку та розмірі, зазначення дати отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

10 листопада 2018 року ОСОБА_1 вручено копію вказаної ухвали Верховного Суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

15 листопада 2018 року (відповідно до результатів перевірки відстеження поштового відправлення на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта») ОСОБА_1 направила до Верховного Суду матеріали, якими зазначені вище недоліки усунуто.

Сплачено судовий збір із вартості спірного майна, яка становить 248 000,00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, виходячи з положень частини дев'ятої статті 19 ЦПК України та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», станом на дату подання касаційної скарги становить 881 000,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько