Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 208/9479/13-ц

провадження № 61-27384 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України;

представник відповідача - Галіцина ОленаОлександрівна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року у складі судді Івченко Т. П. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. О., Каратаєвої Л. О.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення одноразової допомоги у зв'язку зі смертю потерпілого унаслідок професійного захворювання.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_6 знаходилася у зареєстрованому шлюбі до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя її чоловік працював машиністом коксових машин вугленавантажувального вагону відкритого акціонерного товариства «Дніпродзержинський коксохімічний завод» (далі - ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод»), де отримав професійне захворювання та 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим 30 жовтня 2002 року вийшов на пенсію. На час смерті ОСОБА_6 перебував у лікарні, оскільки за станом здоров'я потребував медичної допомоги. Зазначала, що після смерті чоловіка вона залишилася без його утримання, є пенсіонеркою, на день його смерті мала вік ІНФОРМАЦІЯ_2, проживала разом з чоловіком. Тому на підставі статей 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування шкоди, завданої смертю її чоловіка.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд встановити причинний зв'язок смерті померлого ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з професійним захворюванням та стягнути на її користь одноразову допомогу на відшкодування шкоди, завданої смертю її чоловіка.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком повторної судової медико-соціальної експертизи від 22 січня 2015 року № 47, проведеної Київським міським центром медико-соціальної експертизи, причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з одержаним ушкодженням здоров'я (професійним захворюванням) не встановлено. На час смерті ОСОБА_6 позивачка не досягла 55-річного віку, що передбачено пунктом 2 частини другої 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім того, позивачка мала самостійний дохід (пенсію), а тому на утриманні чоловіка не перебувала. Відтак, підстав для призначення виплат, передбачених статтями 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» немає.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновком повторної судової медико-соціальної експертизи встановлено відсутність причинного зв'язку смерті ОСОБА_6 з одержаним ним професійним захворюванням. Крім того, позивачка не досягла віку, передбаченого пунктом 2 частини другої 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», для отримання страхових виплат у разі смерті потерпілого, на утриманні чоловіка не перебувала.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в суді апеляційної інстанції вона заявляла клопотання про проведення судової медико-соціальної експертизи, оскільки вона не погоджується з висновками попередніх експертиз. На час смерті її чоловік знаходився у лікарні у зв'язку із професійними захворюваннями. Він втратив свідомість і, впавши, отримав травму голови, несумісну із життям. Тому висновки експертиз є необґрунтованими, а суди безпідставно відмовили їй у проведенні ще однієї судової експертизи.

У грудні 2017 року Фонд соціального страхування України, який є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Завданнями страхування від нещасного випадку є, у тому числі, у разі смерті потерпілого відшкодування шкоди, непрацездатним членам їх сімей. Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Позивачка не мала на час смерті чоловіка визначений законом вік у 55 років, не підтвердила перебування її на утриманні свого чоловіка на час його смерті, висновками судових експертиз не встановлено наявний причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з одержаним ним професійним захворюванням.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначений перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у разі настання страхового випадку.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів (абзац 2 частини дев'ятої статті 34 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»).

Відповідно до частини сьомої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім'ї виплачується одноразова допомога.

Відповідно до статті 33 вказаного Закону в разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Згідно з пунктами 1.2, 6.1.4, 6.1.8 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: 1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого (щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижчеоплачувану роботу; 5) страхову виплату потерпілому під час його професійної реабілітації; 6) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 7) відшкодування вартості ритуальних послуг, пов'язаних з похованням померлого.

Непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суди дійшли правильного висновку про те, що висновком повторної судової медико-соціальної експертизи від 22 січня 2015 року № 47, проведеної Київським міським центром медико-соціальної експертизи, причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з одержаним ушкодженням здоров'я (професійним захворюванням) не встановлено; ОСОБА_4 на день смерті її чоловіка виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_2 і вона не відноситься до осіб, які мають право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого, у тому числі й одноразової допомоги.

Посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової медико-соціальної експертизи є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи наявні численні клопотання позивачки про призначення судової експертизи, які судом задовольнялись, висновком повторної судової медико-соціальної експертизи від 22 січня 2015 року № 47 підтверджено висновок, викладений у заключенні медико-соціальної експертизи від 18 липня 2014 року № 39, проведеної комунальним закладом «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я» Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Справа розглядалась судом протягом чотирьох років, а продовження розгляду справи призведе до порушення розумного строку її розгляду. Крім того, достатніх підстав для призначення ще й інших судових експертиз позивач не навела.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк