Провадження № 2/522/3899/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю квартири та визнати право власності на частину квартири що є спільним майном подружжя.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу вона та відповідач продовжили проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактичні шлюбні стосунки між ними тривали до вересня 2014 року. На протязі цього часу сторони були пов'язані спільним побутом, вели спільне домашнє господарство та мали спільний бюджет. Під час фактичних шлюбних відносин на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2013 року було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою від 17 листопада 2016 року відкрито провадження по цивільній справі.

Відповідачем було надано заперечення на позов у формі письмових пояснень, де відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спільне господарство з позивачем не вів, двокімнатну квартиру придбав спільно з ОСОБА_4 з якою співмешкав та 12.11.2016 року уклав шлюб (а.с.65-67).

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та представник позивача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності а.с.14) в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити повністю. Позивачка пояснила, що після розірвання шлюбу вони з чоловіком в серпні 2008 року помирились та проживали разом в будинку його бабусі в селі Долинське, виховували двох спільних дітей, вели спільне господарство та займались підприємницьким бізнесом, мали крамницю в селі, збирали гроші та згодом в жовтні 2013 року за спільні кошти купили квартиру в місті Одесі, щоб діти там могли жити коли будуть навчатись у місті.

Відповідач та представник відповідача адвокат ОСОБА_6 (а.с. 61-63) в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач пояснив, що після розлучення в 2008 році він дозволив позивачці з дітьми жити в його будинку, оскільки їм не було де жити, він приходив до дітей, інколи ночував, однак спільне господарство вони не вели не мали спільного бюджету. Квартиру в м.Одесі він придбав в жовтні 2013 року спільно з ОСОБА_4 з якою одружився в листопаді 2016 року, вона дала більшу частку грошей на придбання квартири.

Суд вислухав пояснення сторін, дослідив надані сторонами письмові докази та вислухав пояснення свідків, з боку позивача: ОСОБА_7 08.02.2018 року та ОСОБА_3 27.10.2017 року (сини позивачки та відповідача), ОСОБА_8 (знайома позивача та відповідача) 08.02.2018 року, ОСОБА_9 (знайома позивача та відповідача) 23.06.2018 року та з боку відповідача: ОСОБА_10 (знайомий позивача та відповідача) 08.02.2018 року, ОСОБА_11 (знайомий позивача та відповідача) 30.05.2018 року, ОСОБА_12 (теща відповідача) 16.08.2018 року, приходить до наступного.

Судом встановлено, що в 2008 році рішенням Ананьївського районного суду Одеської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 68, 70). Незважаючи на розірвання шлюбу, позивач та відповідач через декілька місяців після розірвання шлюбу разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжили проживати однією сімєю без реєстрації шлюби.

Оскільки фактичні шлюбні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривали до вересня 2014 року, суд вважає, що сторони на протязі тривалого часу були пов'язані спільним побутом, вели спільне домашнє господарство та мали спільний бюджет.

В період перебування у фактичних шлюбних відносинах, на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2013 року було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с.30).

Суд приймає в якості допустимих доказів показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 які є спільними дітьми позивачки та відповідача та підтвердили, що з 2008 року по вересень 2014 року разом зі своїми батьками однією сімєю проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила що працювала в буфеті середньої школи в селі Долинське. Поставку продуктів здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Позивачка та відповідач вели спільну підприємницьку діяльність та проживали однією сімєю разом з дітьми.

Також до суду були надані письмові заяви свідків позивача: ОСОБА_13 яка підтвердила що в жовтні 2013 році позивачкою та відповідачем спільно була придбана для їх спільних синів двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.149); ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які підтвердили що з 2013 року по 2014 рік без реєстрації проживали в ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їм відомі як подружжя, що проживали однією сімєю та вели спільне господарство. На протязі всього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приходили за компенсацією витрат на комунальні послуги. Багато разів приїжджали з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вели розмови про спільне майбутнє, покращення побутових умов в квартирі АДРЕСА_2. Неодноразово наголошували, що квартира АДРЕСА_2 в майбутньому перейде у розпорядження та власність синам (а.с.111. 112).

Суд не приймає в якості допустимих доказів показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 так як вони не проживали в селі Долинське, про стосунки позивачки та відповідача освідченні виключно зі слів відповідача. Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_12, що є новою тещею відповідача, так як ії показання суперечать показанням самого Відповідача, який у свою чергу не заперечував що постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5 по вулиці Щорса, його речі зберігались в цьому ж будинку.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача, що спірну квартиру він придбав за кошти, що належали ОСОБА_4 та її матері, так як вони нічим не підтверджені.

Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 СК України.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктами 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам надано роз'яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, так як в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання однієї сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з серпня 2008 року по вересень 2014 рік.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання однієї сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1 виданий Ананївським РВ УМВС України в Одеській області 22.05.2002 року, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7) та ОСОБА_1 ОСОБА_16 (ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_3 виданий Ананївським РВ УМВС України в Одеській області 07.10.1998 року, ІПН НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9) у період з серпня 2008 року по вересень 2014 рік.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1 виданий Ананївським РВ УМВС України в Одеській області 22.05.2002 року, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_3 виданий Ананївським РВ УМВС України в Одеській області 07.10.1998 року, ІПН НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 45 кв.м. та житловою 26,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1 виданий Ананївським РВ УМВС України в Одеській області 22.05.2002 року, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7)право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 45 кв.м. та житловою 26,2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08 жовтня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

05.10.2018