Справа № 405/2056/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Шевченко І.М.

при секретарі Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № МФ-629 від 17.07.2017 року, укладений між нею та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3».

Позов обґрунтовує тим, що 17.07.2017 року між нею та відповідачем було укладено вищезазначений договір, відповідно до умов якого кредитор зобовязується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобовязується повернути кредитору кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за користування кредиту та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору сума кредиту становить 5 000 грн. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком на 15 днів, з 17.07.2017 року по 01.08.2017 року. Також п. 1.4 кредитного договору встановлює термін (дату) повернення кредиту 01.08.2017 року. Згідно з п. 1.5 кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,64%, які сплачуються позичальником за кожен день строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.3 даного договору, що дорівнює 233,6% річних. Поряд з цим, відповідно до п. 1.6 кредитного договору ставка, зазначена в пункті 1.5 цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобовязань по сплатам за цим договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п.1.3 договору, а саме починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5 цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобовязань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 0,8% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 292% річних. Пунктом 1.7 договору сторони погодили, що за період з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3,6% за кожен день строку надання кредиту, що дорівнює 1 314% річних.

Також, відповідно до п. 1.8 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 20% від суми кредиту (1 000 грн.).

Вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору були порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що вбачається в наступному порушення норм встановлених ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Звертає увагу на те, що у кредитному договорі п. 6.3 позичальник начебто підтверджує, що інформація, зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів » та ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання риків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання цього договору. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисне не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема кредитор не надав позичальнику повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Також їй як споживачу не була надана і інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення споживача з вищенаведеною інформацією. Відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Вона не мала часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Їй повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, працівник ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» не надав достовірної інформації, мотивуючи свої дії тим, що всі істотні умови договору їй розяснено, спонукаючи таким чином останньої підписати договір якомога швидке.

Вважає, що даний договір містить безліч умов, які регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалася. Вона не мала можливості обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Зазначає, що вона не тільки не мала часу прочитати кредитний договір, а не могла це зробити фізично через дрібний шрифт кредитного договору. З урахуванням наведеного при укладенні кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність вона не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності, так як не було належним чином детально розяснено працівниками банку їх умови. Крім того, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема комісію за супровід кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Таким чином, вважає незаконним встановлення п. 1.8 кредитного договору оплати комісії за супровід кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту, строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань згідно з цим договором. Тобто фактично кредитний договір є без строку та порядку його припинення. Поряд з цим, якщо аналізувати розділ 4 кредитного договору відповідальність сторін, договір не містить умов про відповідальність відповідача, а відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, про відповідальність відповідача, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись, в п. 3 прохальної частини позову зазначено розглядати справу за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав відзив на позов із зазначенням про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи викладені сторонами обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» було укладено договір № МФ-629, відповідно до умов якого кредитор зобовязується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобовязується повернути кредитору кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за користування кредиту та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору сума кредиту становить 5 000 грн. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком на 15 днів, з 17.07.2017 року по 01.08.2017 року. Також п. 1.4 кредитного договору встановлює термін (дату) повернення кредиту 01.08.2017 року. Згідно з п. 1.5 кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,64%, які сплачуються позичальником за кожен день строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.3 даного договору, що дорівнює 233,6% річних. Поряд з цим, відповідно до п. 1.6 кредитного договору ставка, зазначена в пункті 1.5 цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобовязань по сплатам за цим договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п.1.3 договору, а саме починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5 цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобовязань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 0,8% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 292% річних. Пунктом 1.7 договору сторони погодили, що за період з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3,6% за кожен день строку надання кредиту, що дорівнює 1 314% річних.

Також, відповідно до п. 1.8 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 20% від суми кредиту (1 000 грн.).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту.

Відповідно до положень частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору.

Статтею 6 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства.Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що відповідачем виконано умови договору, укладеного з позивачем, в повному обсязі. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Позивач отримав кредитні кошти, та користувався коштами.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з п. 6.3 договору шляхом позичальник підтверджує, що інформація зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання кредитного договору. Позичальник підтверджує отримання від кредитора усієї інформації та надання кредитору усіх запевнень і гарантій вказаних у розділі 6 кредитного договору, шляхом власноручного підпису на договорі. Отже, з підписанням кредитного договору позивач засвідчила згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі, в договорі детально розписана сума кредиту, а також проценти за користування кредитом, та інші суми, які підлягають сплаті.

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» сфера дії закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Судом встановлено, що договір, укладений між сторонами на термін, відповідно до п. 1.3, що становить пятнадцять днів, а тому не підпадає під сферу дії закону «Про споживче кредитування».

Враховуючи вищевикладене та ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», де вказано, що положення даного закону застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» суд приходить до висновку, що до кредитного договору № МФ-629 не застосовуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Як зазначено відповідачем у своїй діяльності товариство не керується Законом України «Про банки банківську діяльність», оскільки не є банківською установою, а відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ІК № 81 є фінансовою установою.

Суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем, у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу була надана інформація як про умови кредитування, так і про сукупну вартість кредиту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, пункт 5.3 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Щодо посилань позивача на відсутність у договорі порядку внесення змін та припинення дії договору, судом відмічається, що згідно з п. 3.4.1 договору позичальник має право ініціювати внесення змін та або доповнень до договору, а в п. 5.7 договору зазначено порядок внесення таких змін, а саме усі зміни та доповнення до договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами додаткової угоди до договору.

Також ст. 588 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України визначає основний спосіб припинення зобовязання, а саме, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вказане кореспондується п. 3.3.2 договору, відповідно до якого обовязком позичальника є повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом , а також інші платежі, передбачені договором, в чому і полягає основний зміст зобовязання за договором. У випадку виконання цього обовязку договір вважається припиненим. Також відповідно до п 5.9 Договору він може бути достроково розірваний на підставі взаємної згоди сторін, а також відповідачем в порядку п 3.4.3 договору, а саме, достроково повернутою сумою кредиту.

Крім того, як зазначено відповідачем на даний час право вимоги за кредитним договором МФ-629 від 17.07.2017 року було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» відповідно до договору №244/ФК-16 про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує судові витрати в розмірі 704,80 грн. з позивача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судові витрати по справі в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко