САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1399/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями. Свої вимоги обґрунтував тим, що він разом з батьками був співвласником нерухомого майна квартири за адресою м. Дніпро, ж/м ОСОБА_5АДРЕСА_1. Згодом частка, що належала брату, перейшла до брата ОСОБА_6 та після смерті матері її частка перейшла до позивача. Т.ч. він разом з братом були співвласниками зазначеної квартири. В жовтні 2015 року позивач спільно з братом уклали договір про надання послуг з ПП «Агенція нерухомості «Євродом», за якою узгодили початкову вартість продажу квартири у розмірі 26000 доларів США. 21.10.2015 року за пропозицією агенції з покупцем ОСОБА_7 було укладено попередній договір, за яким узгоджено попередню процедуру оформлення і укладення основного договору купівлі-продажу, а саме, домовленість про продаж квартири за 24000 доларів США в строк не пізніше 10.11.2015 року. Продавці отримали гарантійну суму 500 доларів США. 03.11.2015 року було укладено основний договір купівлі-продажу квартири, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1944, за зазначеною ціною продажу 149954,00 грн., фактично квартира була продана за 24000 доларів США. Під час продажу квартири була присутня донька позивача ОСОБА_2, яка пообіцяла позивачу надати допомогу в придбанні за належну йому від укладеної угоди суму коштів, квартиру. За результатами продажу квартири позивач та його брат мали отримати по 11300, доларів США. В присутності нотаріуса, брата, та ріелтора, покупець ОСОБА_9 поклав перед нами дві пачки грошей. Одну пачку перерахував брат та залишив собі, а іншу перерахувала ОСОБА_2 та поклала у власну сумку, сказавши, що віддасть їх вдома, та буде допомагати в придбанні квартири на його імя. Пізніше вдома, ОСОБА_2 передала йому 200 доларів США та останні гроші залишила собі, сказавши, що буде шукати квартиру. В подальшому спілкування з донькою погіршилось і вона змінила своє місце проживання. 10.05.2016 року вона повідомила позивача про те, що придбала квартиру на ж/м Північний але оформила її на себе, номер будинку та квартири не назвала, надалі перестала відповідати на телефонні дзвінки та передзвонювати. По теперішній час позивач не має власного житла та ніде н зареєстрований, через незаконні дії відповідача, а саме порушення домовленості, що була укладена між ними в усній формі. В 2018 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 через три тижні після продажу квартири, придбала квартиру на своє імя, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Договір посвідчено нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 від 02.12.2015 року за реєстровим номер 4674, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 01, рішення про державну реєстрацію прав №26692571 від 02.12.2015 року. Позивач вважає, що відповідач при купівлі цієї квартири використала незаконно привласнені кошти від продажу його квартири. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі 287666,35 грн., в якості відшкодування майнової шкоди завданої неправомірними діями.

29 березня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі ( а.с.31).

05.06.2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому вона заперечувала позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставі зазначених обставин.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні, пояснила, що придбала для батька квартиру, зробила в ній ремонт та купила меблі, квартиру оформила на своє імя, про що була домовленість.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач разом з батьками був співвласником нерухомого майна квартири за адресою м. Дніпро, ж/м ОСОБА_5АДРЕСА_1. Згодом частка, що належала батьку, перейшла до брата ОСОБА_6 та після смерті матері її частка перейшла до позивача. Таким чином, позивач разом з братом були співвласниками зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 6/168-97 від 08.01.1997 року (а.с. 13-14).

23.11.2015 року вищезазначену квартиру було продано гр. ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 18).

Позивач посилається на ті обставини, що виручені від продажу квартири кошти, ним з братом були полічені навпіл. Після укладення угоди його частка грошей була передана його дочці для придбання для нього квартири.

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, та зареєструвала право власності 02.12.2015 року на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2015 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ( а.с. 12).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтвердили, що позивач передав відповідачу ОСОБА_2 гроші для купівлі квартири, яку вона згодом придбала та зареєструвала на своє імя. Пропонувала позивачу зареєструватися в квартирі але він відмовився.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з насутпного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, факт вчинення відповідачем ОСОБА_2 будь-яких незаконних дій повинен бути підтверджений відповідним рішенням суду або постановою іншого органу, прийнятою в межах його повноважень.

Так, як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, дії відповідача ОСОБА_2 незаконними не визнавались. Позивач та його представник в судовому засіданні не змогли пояснити суду в чому саме полягала незаконність дій відповідача та надати належні докази на підтвердження цього факту.

Сам по собі факт придбання квартири відповідачем та реєстрації на своє імя не свідчить про незаконність дії ОСОБА_2

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, суд вважає за необхідне в порядку положень ст.141 ЦПК України стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2876,66 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 10, 12, 13, 34, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (м. Дніпро, ж/м ОСОБА_5, 19/114, іпн.) до ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Синельниківська, 9/913, іпн.) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2876,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя О.П.Румянцев