Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 127/4629/17

провадження № 61-2804св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» та ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року у складі судді Прокопчук А. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Медяного В. М., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» (далі - ТОВ «Органік Плюс») пpo визнання недійсними договору позики і додаткової угоди до нього.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є учасником ТОВ «Органік Плюс» з розміром внеску до статутного капіталу 1 116 809,50 грн, іншим учасником із аналогічним внеском є ОСОБА_6, чоловік якої - ОСОБА_7 працює директором цього ж товариства. 06 березня 2013 року між нею та ТОВ «Органік Плюс» укладений договір безвідсоткової позики строком на 1 рік на суму 297 000 грн. На виконання умов договору позики 06 березня 2013 року вона внесла на рахунок ТОВ «Органік Плюс» кошти в сумі 297 000 грн, що підтверджується квитанцією № 70 АТ «УкрСиббанк». 11 квітня 2013 року між нею та ТОВ «Органік Плюс» укладений договір безвідсоткової позики строком на 1 рік на суму 330 000 грн. На виконання умов договору позики 11 квітня 2013 року нею внесено на рахунок ТОВ «Органік Плюс» кошти в сумі 330 000 грн, що підтверджується квитанцією № 64 АТ «УкрСиббанк».03 червня 2013 року між нею та ТОВ «Органік Плюс» укладений договір безвідсоткової позики строком на 1 рік на суму 335 000 грн. На виконання умов договору позики 03 червня 2013 року внесено на рахунок ТОВ «Органік Плюс» кошти в сумі 335 000 грн., що підтверджується квитанцією № 115 АТ «УкрСиббанк». Оскільки товариство кошти за договорами позики не повертало, вона звернулася до суду із позовом про стягнення коштів за переліченими договорами позики, проте наразі остаточне рішення у цивільній справі не прийнято. ТОВ «Органік Плюс» позов про стягнення коштів за договорами позики не визнало з тих підстав, що поворотна фінансова допомога в сумі 962 000 грн надавалася підприємству ОСОБА_5, а не ОСОБА_4, що підтверджується договором позики від 01 березня 2013 року, додатковою угодою від 06 березня 2013 року №1 до договору позики від 01 березня 2013 року, прибутковими касовими ордерами про отримання від ОСОБА_5 коштів в розмірах 297 000 грн, 330 000 грн та 335 000 грн відповідно.Вважає, що договір позики від 01 березня 2013 року та додаткова угода від 06 березня 2013 року №1 до цього договору є фіктивними, тому що укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, тобто, жодних грошових коштів ОСОБА_5 у якості позики ТОВ «Органік Плюс» не передавав та не мав наміру передати, а ТОВ «Органік Плюс» коштів від нього у якості позики не приймало та не мало наміру приймати.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним договір позики б/н від 01 березня 2013 року, що укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Органік Плюс», щодо позики у розмірі 962 000 грн, та додаткову угоду від 06 березня 2013 року № 1 до договору позики від 01 березня 2013 року, укладену між цими ж сторонами, в зв'язку з їх фіктивністю.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними договір позики б/н від 01 березня 2013 року, що укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Органік Плюс» із приводу позики товариством 962 000,00 грн та додаткову угоду від 06 березня 2013 року № 1 до договору позики від 01 березня 2013 року, укладену між ОСОБА_5 і ТОВ «Органік Плюс», у зв'язку з їх фіктивністю. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не мав наміру передавати у власність ТОВ «Органік Плюс» (позичати), а ТОВ «Органік Плюс», від імені якого діяв директор ОСОБА_7, не мало наміру приймати у власність від ОСОБА_5 кошти в сумі 962 000 грн. Укладаючи договір позики від 01 березня 2013 року та додаткову угоду до нього від 06 березня 2013 року, ТОВ «Органік Плюс» та ОСОБА_5 переслідували інші цілі, ніж ті, що передбачені цим правочином, а саме: шляхом створення штучної заборгованості та укладання мирової угоди у цивільній справі, здійснити відчуження майна ТОВ «Органік Плюс» на користь ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін виходив з того, що оспорюваний правочин є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, його укладено лише для виду, сторони правочину заздалегідь знали, що грошові кошти не будуть передаватися позикодавцем ОСОБА_5 позичальнику ТОВ «Органік Плюс». Правочин укладено лише для того, щоб шляхом штучного створення заборгованості позбавити ТОВ «Органік Плюс» усього ліквідного майна і неможливості в подальшому виконання судового рішення на її користь.

У січні 2018 року ТОВ «Органік Плюс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року, в якій просило скасувати зазначенні судові рішення та відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказувало на те, що в судовому засіданні, як представник ТОВ «Органік плюс» так і ОСОБА_5 підтвердили свої дійсні наміри на укладення спірного правочину, що має вираз у письмовому укладенні правочину, як того передбачають стаття 638 та стаття 1047 ЦК України. ОСОБА_4 не надає жодних доказів на підтвердження того, що правочин є фіктивним. Суд, вказуючи на підтвердження умислу укладення фіктивного правочину мав би послатися на норму ЦК України яку сторони порушили. Правочин відповідав інтересам обох сторін, був укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кошти реально передані ОСОБА_5, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Реальність угоди підтверджена звітом ТОВ «Український центр з обліку і аудиту «Веда» від 19 травня 2017 року.

Також не погоджуючись із судовими рішеннями, у січні 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати зазначенні судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказував на те, що реальна передача коштів до каси підприємства, що підтверджується відповідними квитанціями, дотримання письмової форми правочину свідчить про укладеність договору позики. ОСОБА_4 будучи співучасником ТОВ «Органік плюс», створила штучну заборгованість ТОВ «Органік плюс» перед нею задля того, щоб не повернути йому кошти. Наявність умислу має доводитись в рамках кримінального провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подала відзив на касаційну скаргу ТОВ «Органік плюс», згідно з яким судами попередніх інстанцій не дано оцінку тому факту, що наявність у ТОВ «Органік Плюс» договорів позики, укладених з ОСОБА_9, не виключає можливості одночасного укладення договору позики з ОСОБА_5 та існування цих договорів паралельно. Наявність укладених договорів позики з ОСОБА_4 не може бути підставою для визнання недійсним договору позики, укладеного з ОСОБА_5

05 червня 2018 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду клопотання про розгляд справи за його участю.

Підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Разом із тим, як зазначено у частині тринадцятій статті 7ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Судом установлено, що 01 березня 2013 року ОСОБА_5 і ТОВ «Органік Плюс» уклали оскаржуваний договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 передав товариству 962 000,00 грн для внесення оборотних коштів позикодавця в якості поворотної фінансової допомоги, а позичальник зобов'язався повернути зазначену суму в обумовлений строк. Факт передачі позичальнику грошових коштів підтверджується розпискою з посиланням на цей договір. Повернення зазначеної в договорі суми може мати місце за бажанням позичальника протягом 5 років із моменту підписання договору рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 01 березня 2018 року. Факт повернення позикодавцю грошових коштів підтверджується розпискою з посиланням на цей договір.

06 березня 2013 року ОСОБА_5 і ТОВ «Органік Плюс» уклали додаткову угоду № 1 до договору позики, якою домовилися внести зміни до договору позики від 01 березня 2013 року: 1) у пункт 1 та викласти його у такій редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 962 000,00 грн, що є еквівалентом 120 400,50 дол. США. Сума, що підлягає поверненню, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день повернення позики та сплачується у гривнях; 2) у пункт 2 та викласти його у такій редакції: повернення позики позичальником має відбутися не пізніше 01 вересня 2016 року; 3) доповнити договір позики від 01 березня 2013 року пунктами 1.1, 1.2, 1.3 та викласти їх у такій редакції: 1.1. зазначена сума у пункті 1 договору позики вноситься частинами на рахунок позичальника, в залежності від потреб позичальника. Перша частина позики в сумі 297 000,00 грн має бути внесена в день укладення додаткової угоди. Друга частина позики в сумі 330 000,00 грн має бути внесена до 11 квітня 2013 року, третя частина позики в сумі 335 000,00 грн має бути внесена до 03 червня 2013 року. 1.2. у разі невиконання позикодавцем своїх зобов'язань до договору позики від 01 березня 2013 року у строки, які вказані у пункті 1.1. цієї угоди, позичальник має право вимагати від позикодавця збитки, які зазнав позичальник внаслідок невиконання умов угоди. 1.3. у разі несвоєчасного повернення позичальником суми боргу позикодавець має право на відшкодування інфляційних втрат та стягнення пені в сумі 10 % від суми боргу за кожний день прострочення. Решта умов договору позики від 01 березня 2013 року залишилися без змін.

01 жовтня 2013 року директор ТОВ «Органік Плюс» ОСОБА_7 надав ОСОБА_5 розписку № 2, у якій вказав, що в забезпечення виконання договору позики від 01 березня 2013 року він надав перелік майна на загальну суму 3 288 128,60 грн, яке є власністю товариства, що свідчить про можливість товариства погасити суму боргу у разі неповернення коштів 01 вересня 2016 року згідно з договором позики від 01 березня 2013 року і додаткової угоди від 06 березня 2013 року.

У зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором позики від 01 березня 2013 року, ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Органік Плюс» про стягнення заборгованості за договором позики (справа № 127/20606/16-ц).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року за результатами розгляду цього позову, суд затвердив мирову угоду, укладену між сторонами, за умовами якої в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01 березня 2013 року ОСОБА_5 погодився отримати від ТОВ «Органік Плюс» майно на загальну суму 3 288 126,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року ухвалу Вінницького міського суду від 17 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 вказувала на те, що договір позики б/н від 01 березня 2013 року, що укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Органік Плюс» та додаткову угоду від 06 березня 2013 року № 1 до договору позики від 01 березня 2013 року є фіктивними, оскільки ОСОБА_5 не надавав у позику товариству грошових коштів, а кошти, які перераховані на рахунок товариства, - це кошти які внесені нею у відповідності до договору від 06 березня 2013 року, укладеному нею з товариством.

Так, з матеріалів справи убачається, що 06 березня 2013 року ТОВ «Органік Плюс» і ОСОБА_4 уклали договір безвідсоткової позики, за умовами якої позикодавець надала позичальнику грошові кошти, а товариство зобов'язалося повернути суму позики у визначений договором строк - 1 рік, починаючи з наступного дня після дня отримання позичальником коштів у касу. Сума позики становить 297 000,00 грн, яка надається готівкою в касу або вноситься на розрахунковий рахунок позичальника.

Згідно з квитанцією від 06 березня 2013 року № 70 на рахунок ТОВ «Органік Плюс», який знаходиться у ПАТ «УкрСиббанк», внесено 297 000,00 грн через ОСОБА_4

11 квітня 2013 року ТОВ «Органік Плюс» і ОСОБА_4 уклали договір безвідсоткової позики, за умовами якої позикодавець надала позичальнику у власність грошові кошти, а товариство зобов'язалося повернути суму позики у визначений договором строк - 1 рік, починаючи з наступного дня після дня отримання позичальником коштів в касу. Сума позики становить 330 000,00 грн, яка надається готівкою в касу або вноситься на розрахунковий рахунок позичальника.

Згідно з квитанцією від 11 квітня 2013 року № 64 на рахунок ТОВ «Органік Плюс», який знаходиться у ПАТ «УкрСиббанк» внесено 330 000,00 грн через ОСОБА_4

03 червня 2013 року ТОВ «Органік Плюс» і ОСОБА_4 уклали договір безвідсоткової позики, за умовами якої позикодавець надала позичальнику грошові кошти, а товариство зобов'язалося повернути суму позики у визначений договором строк - 1 рік, починаючи з наступного дня після дня отримання позичальником коштів у касу. Сума позики становить 335 000,00 грн, яка надається готівкою в касу або вноситься на розрахунковий рахунок позичальника.

Згідно з квитанцією від 03 червня 2013 року № 115 на рахунок ТОВ «Органік Плюс», який знаходиться у ПАТ «УкрСиббанк» внесена сума 335 000,00 грн через ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року (справа № 127/10138/16-ц), у задоволенні позову ТОВ «Органік Плюс» до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору безвідсоткової позики, відмовлено.

Указаним рішенням суду встановлено дійсність зазначених вище договорів позики та факт перерахування ОСОБА_4 коштів на рахунок ТОВ «Органік Плюс».

Цим же рішенням встановлено, що згідно з банківською випискою ПАТ «Альфа-Банк» від 06 березня 2013 року з рахунку цього банку через термінал ОСОБА_4 зняла готівку в сумі 251 000,00 грн, а 22 лютого 2013 року - 255 480,00 грн, що підтверджує її платоспроможність і спростовує доводи товариства про фіктивність договору у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не мала таких коштів для надання фінансової допомоги товариству.

Обставини, встановлені судом рішенням у цивільній справі № 127/10138/16-ц, мають преюдиційне значення на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року для розгляду цієї справи.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК Україниправочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК Українифіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У справі, яка переглядається, суди, ухвалюючи судові рішення, установивши, що договір позики б/н від 01 березня 2013 року укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Органік Плюс» без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на майно ТОВ «Органік Плюс» із метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, дійшли вірного висновку про те, що зазначений договір є недійсним відповідно до положень статті 234 ЦК України.

Твердження ОСОБА_5 що надання ним у позику грошових коштів ТОВ «Органік Плюс» підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 06 березня 2013 року № 2 на суму 297 000,00 грн, 11 квітня 2013 року № 3 на суму 330 000,00 грн та від 03 червня 2013 року № 4 на суму 335 000,00 грн, є безпідставними, оскільки вказані квитанції не відповідають вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджено Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та не є належними доказами фактичного перерахування коштів фізичною особою юридичній особі.

Указаним квитанціям, які дублюють суми та дати перерахування коштів ОСОБА_4 на рахунок ТОВ «Органік Плюс», як доказам судами попередніх інстанцій надана належна правова оцінка, та правильно встановлено, що вони не є належними доказами фактичного перерахування коштів фізичною особою юридичній особі, а перерахування коштів ОСОБА_4 підтверджено належними доказами, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Всі доводи касаційних скарг ОСОБА_5 та ТОВ «Органік Плюс» є ідентичними доводам їхніх апеляційних скарг, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

У відповідності до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що суди першої й апеляційної інстанції забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що у відповідності до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 7, 402 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про розгляд справи у судовому засіданні за його участю залишити без задоволення.

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Плюс» та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І. Усик