Ухвала

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 547/716/17

провадження № 61-43761ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту, процентів, пені, комісії, штрафу за кредитним договором з підстав неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2007 року № б/н, яка станом на 31 травня 2017 року складала 94 958,34 грн, з яких: 6 437,89 грн - заборгованість за кредитом, 84 702,71 грн - заборгованість за процентами, 3 317,74 грн - заборгованість за комісією, 500,00 грн - штраф.

У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 08 червня

2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1, поданої його представником ОСОБА_2, про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2018 року відмовлено.

31 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 направив касаційну скаргу на зазначену ухвалу апеляційного суду, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про перегляд заочного рішення.

У відкритті касаційного провадження на оскаржувані судові рішення слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції (пункт 10 частини першої статті 353 ЦПК України), після її перегляду в апеляційному порядку, не входить до переліку ухвал, які є предметом оскарження у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті

3, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданої його представником ОСОБА_2, на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від

08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від

31 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту, процентів, пені, комісії, штрафу за кредитним договором з підстав неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько