Справа № 703/1139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 липня 1997 року померла ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,62 умовно кадастрових га, яка перебуває в КСП «Україна» в с. Ротмістрівка та земельну ділянку площею 3,15 га , яка розташована на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя ОСОБА_3 склала заповіт в якому заповіла ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними спорудами в с. Ротмістрівка по вул. Горького, 26, Смілянського району Черкаської області. Відповідач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а позивач - заяву про відмову від прийняття цієї спадщини на користь відповідача. За таких обставин відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння та грошові вклади. Позивач вважає свою відмову від прийняття спадщини недійсною, оскільки вона здійснена внаслідок помилки. Так, позивач вважала, що її заява в дійсності є заявою про прийняття спадщини спільно з відповідачем. З огляду на викладене позивач просила визнати її відмову від прийняття спадщини недійсною, та визнати за нею права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкської області від 13 червня 2018 року замінено відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно на нналежного ОСОБА_2

Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

03 липня 1997 року померла баба позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №294601 виданого повторно 03 листопада 2016 року виконавчим комітетом Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 5).

Згідно довідки Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 23 від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 з 1991 року до дня смерті постійно проживала із ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1997 року, вели спільне господарство, похоронила її та розпорядилася предметами домашнього вжитку.

З державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 13-17-424 виданого 31 травня 2002 року Ротмістрівською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,15 га, що розташована на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 4).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0297977 ОСОБА_3 має право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області розміром 3,62 в умовно кадастрових гектарах.

З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 895/02-14 від 26 квітня 2018 року вбачається, що після смерті 03 липня 1997 року ОСОБА_3 до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 на його імя видано свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок 08 червня 2001 року та грошові вклади. Із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З довідки Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 23 від 22 жовтня 2018 року вбачається факт прийняття спадщини гр. ОСОБА_1 після смерті 03 липня 1997 року ОСОБА_3

Однак, від прийняття спадщини ОСОБА_1 відмовилась, про що надала відповідну заяву в державну нотаріальну контору.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день її смерті, тобто 03 липня 1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_3 склала заповіт від 27 червня 1997 року посвідчений секретарем Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області та зареєстрованого в реєстрі за № 29 в якому заповіла ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними спорудами в с. Ротмістрівка по вул. Горького, 26 Смілянського району Черкаської області (а.с. 8).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»судам роз'яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст.225, 229-231, 233 ЦК України.

Частиною 5 статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розуміла природу та наслідки вчинення нею одностороннього правочину - відмову від спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до п. 17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату не передбачено на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

З матеріалів справи вбачається належність на праві приватної власності земельної ділянки площею 3,15 га та на право на земельну ділянку площею 3, 62 в умовно кадастрових га ОСОБА_3

Відсутність правовстановлюючих документів, та державної реєстрації права власності позбавляє права позивача переоформити спадкове майно у нотаріальному порядку після смерті 03 липня 1997 року ОСОБА_3.

За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на земельні ділянки.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 223, 229, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 548 ЦК (в ред. 1963 року), ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, п.17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно, задовольнити.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1, 23 січня 1996 року, яка народилася у смт. Карагайли Карагандинської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СН044629, виданий Бердянським РВ УМВС України в Запорізькій області 21 жовтня 1995 року, про відмову від спадщини, подану до Смілянської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,15 га, що розташована на території Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1997 року на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР № 13-17-424 виданого 31 травня 2002 року Ротмістрівською сільською радою Смілянського району Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1, право, в порядку спадкування за законом, на земельну частку (пай) площею 3,62 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває в колективній власності сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Ротмістрівка, Смілянського району Черкаської області, який на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0297977 від 19 травня 1997 року належав ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Строни по справі:

Позивач: ОСОБА_1, 23 січня 1996 року, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька вул. Горького, 26, с. Ротмістрівка, Смілянського району Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СН044629, виданий Бердянським РВ УМВС України в Запорізькій області 21 жовтня 1995 року.

Відповідач: ОСОБА_2, вул. Шевченка, 25, с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області.

Головуючий О.П.Опалинська