Справа № 127/4902/18
Провадження № 22-ц/772/1553/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 рокуСправа № 127/4902/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

учасники справи:

позивач - Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова;

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на рішення Вінницького міського суду від 17.05.2018 року ,постановлене о 12 год.29 хвилин в приміщенні цього суду суддею Антонюк В.В., за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання ,-

В с т а н о в и в:

У березні 2018 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (далі-ВНМУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання. Послався на те, що наказом ВНМУ від 01.08.2008 року № 275 відповідача було зараховано на денну форму навчання на медичний факультет № 1 за спеціальністю «Лікувальна справа» до ВНМУ ,а 01.09.2008 року між сторонами укладено угоду про підготовку лікаря № відповідно до умов якої відповідач зобов'язався отримавши вищу освіту за держаним замовленням з присвоєнням йому кваліфікації «Лікаря» освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст», працевлаштуватися згідно направлення на роботу ,де відпрацювати не менше трьох років. Посилаючись на те, що після закінчення навчання відповідача за державним замовленням у ВНМУ у червні 2015 року ,останній передбачений трирічний строк у державному секторі економіки не відпрацював ,неодноразово був звільнений з роботи за прогули та у добровільному порядку не відшкодував витрати на його навчання у виші, розмір яких становить 106151,83 грн. та таким чином порушив права позивача, просив стягнути з відповідача до державного бюджету через державний казначейський рахунок ВНМУ ім. Пирогова вказану суму ,а також 12 718,38 грн. - збитків від інфляції , 2713,42 грн. - 3% річних та судовий збір -11823,75 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 17.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення ,яким позов задовольнити в повному об'ємі .Зазначив ,що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та застосував норми права, зокрема, Указ Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року із змінами від 16.05.1996 року ,наказ МОЗ України від 25.12.1997 року №367 ,а також не взяв до уваги умови Угоди про підготовку лікаря № 435 від 01.09.2008 року та Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів , підготовка яких здійснювалась за державним замовленням(затверджених Постановою КМУ №992 від 22.08.1996 року(далі-Порядку) , які передбачають укладення угоди особою ,що навчається за державний кошт ,згідно якої остання зобов'язується після закінчення навчання відпрацювати в державному секторі три роки ,а у випадку відмови - відшкодувати в установленому порядку вартість навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вважає доводи останньої безпідставними ,такими ,що не грунтуються на діючих нормах права, а рішення вважає законним і обгрунтованим.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд в складі колегії вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 наказом ВНМУ № 275 від 01.08.2008 року було зараховано на денну форму навчання на медичний факультет № 1 за спеціальністю «Лікувальна справа» ,а 01.09.2008 року між сторонами укладено угоду про підготовку лікаря № 435 від 01.09.2008 року, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався, отримавши вищу освіту за держаним замовленням з присвоєнням йому кваліфікації «Лікаря» освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст», працевлаштуватися на підставі направлення на роботу і відпрацювати не менше трьох років. В 2014 році ОСОБА_3 закінчив навчання у ВНМУ за державним замовленням і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря( диплом серії ВН № 46422916 та сертифікат ліцензійного іспиту в галузі знань «Медицина» від 30.05.2014 року № 813/2014),після чого працевлаштувався за направленням на роботу на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря до закладу охорони здоров'я Запорізької ОДА ,проте наказом від 23.12.2016 року КУ «Запорізьке ОБСМЕ» Запорізької обласної ради був звільнений з роботи з 05.09.2016 року за прогул за ч.4 ст.40 КзПП України . Згідно довідки та розрахунку позивача загальна вартість навчання ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету, становить 106 151 грн. 83 коп., з яких: вартість навчання з 01.09.2008 по 31.07.2014 року в сумі 93 050 грн. 23 коп.; стипендія в сумі 13101 грн. 60 коп. ,а збитки від інфляції складають 12 718,38 грн. , 2 713,42 грн. - 3 % річних. (а. с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що положення Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту» у взаємозв'язку їх з нормами ч.3 ст.53 Конституції України, що передбачає доступність та безоплатність вищої освіти та змінами, внесеними Законом України №1556-VII від 01.07.2014 року у ЗУ «Про освіту» ,якими виключено обов'язок трирічного відпрацювання , не містять зобов'язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому п. 14 Порядку ,як і не містять норм , що делегують Кабінету Міністрів України прийняття Положення щодо порядку такого відшкодування.

Вказаний висновок суду є правильним ,узгоджується з положеннями Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту» ,які не містять норм щодо обов'язку відшкодування випускниками ,які отримали вищу освіту за державний кошт, вартості навчання.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» ,станом на час укладення з відповідачем угоди, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із положень п.п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Відшкодування випускником до Державного бюджету повної вартості навчання було встановлено також ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», згідно якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Проте Законом України від 01.07.2014 року № 1556-УІІ "Про вищу освіту" частина 2 зі статті 52 ЗУ «Про освіту» виключена ,а Постановою КМУ від 15.04.2015 року № 216 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992» відмінена норма щодо обов'язковості відпрацювання в секторі економіки особами, які навчалися за рахунок державного бюджету, що містилась у п.8 Порядку Кабінету Міністрів України.

Постанова КМУ № 992 не є тим нормативним актом, що встановлює обов'язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати вартість навчання, оскільки Законами № 2984-ІІІ і № 1060-ХІІ такого обов'язку не передбачено.

Крім того, п. 14 Порядку хоча і зобов'язує випускника відшкодувати вартість навчання, проте на виконання цього ж порядку Міністерство фінансів разом з Міністерством освіти і науки, Міністерством економічного розвитку і торгівлі, Міністерством юстиції та Національним банком не розробило і не затвердило Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування

До того ж Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 376 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, а саме: Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (ЗП України, 1996 р., № 17, ст.460); Постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р., № 216 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 (офіційний вісник України, 2015 р., № 33, ст. 965).

Крім того, частиною 3 ст. 53 Конституції України встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміни до ЗУ «Про освіту», якою були внесені Законом України №1556 -VII лише 01.07.2014 року, а тому до даних правовідносин застосовуватись не можуть , є безпідставними , оскільки згідно з ч.2 ст.5 ЦК і ст.58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків ,коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Так як зміни , внесені Законом України №1556 -VII 01.07.2014 року та іншими актами цивільного законодавства , знімали обов'язок відшкодування випускниками вартості навчання за державний кошт, тобто скасовували цивільну відповідальність особи, вказані законодавчі акти мають зворотну дію в часі та виключають цивільну відповідальність особи.

Відтак, не може передбачати таку цивільну відповідальність у вигляді відшкодування вартості навчання і угода, укладена сторонами на виконання положень змінених та втративших чинність нормативних актів і в порушення ч.3 ст.53 Конституції України про безоплатність вищої освіти .

Отже ,доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є необгрунтованими і підлягають залишенню без задоволення. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що ,відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова залишити без задоволення .

Рішення Вінницького міського суду від 17.05.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді Медвецький С.К.

Оніщук В.В.

З оригіналом вірно:

Суддя: Копаничук С.Г.