Справа №263/4260/18
Провадження №2/263/1489/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 липня 2018 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
11.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати відповідача онука ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, яка є її власністю, з тих підставах, що останній з 2002 року зареєстрований за вказаним адресом, але з 2006 року в квартирі не проживає, його майна в квартирі не має, жиле приміщення квартири він покинув добровільно.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, за наведеними обставинами наполягала на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні засвідчила, що тривалий час проживає з позивачем ОСОБА_1 в одному будинку, онук останньої ОСОБА_2 у 2006 році покинув квартиру позивача і до теперішнього часу в квартирі не проживає.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Враховуючи позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №1660 є власником квартири АДРЕСА_2.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.04.2013 року за реєстровим номером 902117 зареєстроване за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.
За особистим рахунком №110а/120 на квартиру АДРЕСА_3 у квартирі значиться зареєстрованим з 31.07.2002 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до Акту від 10.04.2018 року, складеного Житлово-будівельним кооперативом «Азов», у квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_2 не проживає з 2006 року.
Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи колишнім членом сімї власника квартири ОСОБА_1 більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, його майна в квартирі не має, квартира ним покинута добровільно, про що свідчать досліджені докази.
З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5, тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі.
Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд прийшов до висновку про недоцільність їх стягнення.
Керуючись ст.ст.12,13, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5.
Згідно пп.15.5 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : П.І. Папаценко