П о с т а н о в а

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 237/2287/14-ц

провадження № 61-30312 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Лівада ОксанаАнатоліївна, Сафір Федір Олегович, Малервейн Марина Семенівна,

відповідач -ОСОБА_7.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Груіцької Л. О., Корчистої О. І., Осипчук О. В.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 2 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000 грн зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором від 2 липня 2006 року станом на 9 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23 645 грн 94 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6 519 грн 42 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 15 524грн 33 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн і штрафу (процентна ставка) у розмірі 1 102 грн 19 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_7

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 2 липня 2006 року у розмірі 23 645 грн 94 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, позовна давність банком не пропущена.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що трирічний строк пред'явлення вимог до боржника закінчився 3 серпня 2011 року. Банк звернувся до суду за захистом порушеного права з позовом лише 16 жовтня 2013 року, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого просив відповідач.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції недостатньо дослідив письмові докази позивача та дійсні обставини справи, оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-249цс15 від 2 грудня 2015 року.

24 січня 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення ОСОБА_7 на подану ПАТ КБ «ПриватБанк» касаційну скаргу, в якому зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, судове рішення ухвалене відповідно до вимог законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору і допустив кредитну заборгованість. Проте, пред'являючи позов, позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановив, що у липні 2006 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив 2 роки. Оскільки ОСОБА_7 не виконував свої зобов'язання по зазначеному кредитному договору, термін дії картки закінчився у липні 2008 року, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2013 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо пропуску позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а.с. 24).

Доводи касаційної скарги про те, що кредитні правовідносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 за кредитним договором від 2 липня 2006 року є дійсними та бажання їх припинити в порядку, встановленому законодавством, не висловлювала жодна з сторін є безпідставними, оскільки поза межами позовної давності право не може бути захищено.

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові № 6-249цс15 від 2 грудня 2015 року безпідставне, оскільки ВеликаПалата Верховного Суду у постанові № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року відійшла від зазначеної правової позиції Верховного Суду України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк