Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 433/1488/16-ц

провадження № 61-19752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Компаньйон»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5 нарішення апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Дронської І. О., Карташова О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року кредитна спілка «Компаньйон» (далі - КС «Компаньйон») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 27 грудня 2013 року між КС «Компаньйон» та ОСОБА_4 на підставі поданої ним заяви про отримання кредиту був укладений договір кредитування № К-6427/27.12.2013-Кр, згідно з умовами якого КС «Компаньйон» зобов'язувалась надати ОСОБА_4 кредит в сумі 8 000,00 грн, строком до 27 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язання за договором кредитування 27 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки № К-6428/27.12.2013-ПР, згідно з умовами якого, остання взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника ОСОБА_4 в повному обсязі у солідарному порядку.

27 грудня 2013 року між КС «Компаньйон» та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду до договору кредитування, згідно з умовами якої процентна ставка за використання кредиту становить 0,36986 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної ставки 135 %; а також договір був доповнений пунктом 3.10, відповідно до якого у разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135 % річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом. При цьому кредитна спілка проводить перерахунок оплати.

ОСОБА_4 умови договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 17 241,61 грн, з яких сума кредиту - 8 000,00 грн, сума нарахованих планових процентів - 7 365,47 грн, а також судові витрати, які просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що КС «Компаньйон» порушила пункт 5.3.1 договору кредитування, у семиденний строк не повідомила боржника про зміну місця знаходження, у зв'язку з чим боржник та поручитель не отримували поштових повідомлень про наявність заборгованості та були позбавлені можливості її погасити, а тому позов необґрунтований.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КС «Компаньйон» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 у солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь КС «Компаньйон» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2013 року № К-6427/27.12.2013-Кр., що утворилась станом на 20 червня 2016 року на загальну суму 17 241,61 грн, що складається: з суми кредиту (тіло) - 7 400,23 грн, 9 841,43 - відсотків за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 689,00 грн з кожного.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що неповідомлення боржника про зміну місця знаходження кредитодавцем, письмово в семиденний строк, не є підставою для відмови у задоволенні позову щодо стягнення з боржників суми заборгованості, оскільки не припиняє обов'язку відповідачів щодо повернення кредитних коштів.

У лютому 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року, залишити в силі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що позивачем було порушено пункт 5.3.1 договору кредитування, зокрема не повідомлено у семиденний строк про зміну місця знаходження, у зв'язку з чим ОСОБА_4 не мав можливості виконувати свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості. Крім того, із початком антитерористичної операції у місті Луганську відповідач не знав куди йому звертатися та сплачувати кредит.

У разі порушення зобов'язань настають наслідки передбачені частиною першою статті 611 ЦК України.

У квітні 2017 року КС «Компаньйон» подала до суду заперечення на касаційну скаргу в якому зазначила, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам. Зокрема, доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що йому не було відомо нове місце знаходження КС «Компаньйон» у зв'язку з чим він був позбавлений вчасно сплачувати кредитну заборгованість, необґрунтовані. 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 було направлено повідомлення про погашення кредитної заборгованості, де було вказану необхідні реквізити для її погашення. Рішення апеляційного суду законне та обґрунтоване, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першої статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, за приписами статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина третя статті 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до пункту 2.3 договору кредитування від 27 грудня 2013 року № К-6427 (далі - Договір) позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного пунктом 2.1 договору, тобто до 27 грудня 2016 року.

Пунктом 3.8 Договору передбачено, що позичальник проводить погашення кредиту та процентів за користування кредитом через касу кредитодавця за її місцезнаходженням у відповідні дні або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, визначений розділом 10 цього Договору.

Апеляційним судом встановлено що ОСОБА_4 умови Договору не виконав, заборгованість не повернув. Разом з тим, договір кредитування від 27 грудня 2013 року № К-6427 недійним в судовому порядку не визнавався, а тому відповідно до положень статей 525, 526, 554, 629, 1054 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем порушено пункт 5.3.1 договору кредитування від 27 грудня 2013 року, а саме письмово не повідомлено позичальника про зміну місця знаходження в семиденний строк не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не припиняють обов'язку боржника повернути заборгованість за кредитом.

Апеляційний суд розглянув справу, виходячи з наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська