Номер провадження: 22-ц/785/1502/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Справа № 520/15613/15-ц

Провадження 22-ц/785/1502/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Сидюк Роман Олегович, Єфременко Тетяна Валеріївна,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Луняченка В.О. 20 червня 2017 року в м. Одеса,

встановив:

У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 45 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користуванням кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28.03.2008 року № 0 між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 192788 від 28.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

Станом на 03.11.2015 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором становила: кредит та відсотки у розмірі 22 146,64 доларів США, пеня - 20 446,27 грн.

Позивач просив стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість: за кредитом та відсотками у розмірі 22 146,64 доларів США, пеня - 20 446,27 грн.. та судові витрати у розмірі 7952,34 грн. у рівних частках з кожного.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року в солідарному порядку в розмірі 22 146,27 доларів США та пені у розмірі 20 446,27 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року у справі №520/15613/15-ц та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд допустив неповне з'ясування фактичних обставин справи, неправильно оцінив докази.

Відзиви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на апеляційну скаргу мотивовані тим , що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, а сам лише розрахунок заборгованості не є належним доказом; позивачем не надано оригінал або нотаріально завірену копію ордеру отримання кредиту; банк пропустив строк звернення до суду, тому договір поруки є припиненим на підставі ст. 559 ЦК України; нарахований банком розмір неустойки перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки, ОСОБА_4 є пенсіонером то є всі підстави для зменшення неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк», підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано жодного доказу повідомлення позичальника про збільшення банком процентних ставок за кредитним договором, однак в розрахунку заборгованості зазначив про неодноразове підвищення процентної ставки з 28.01.2015 року. Крім того, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя з порушенням встановленого законом шестимісячного строку, що свідчить про припинення договору поруки.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» /правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»/ та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 45000,00 доларів США із строком повернення не пізніше 28.03.2018 року, зі сплатою ануїтетних платежів розміром 690,00 доларів США щомісячно та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,50% в сумі та строки відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.15-17).

Відповідно до положень вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором та графіком погашення, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно з положеннями п.п. 5.8 кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за даним договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 12 кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальником 28.03.2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 192788, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору, солідарно з позичальником (а.с.20).

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в Кредитному договорі.

Оскільки позичальник з 31.03.2015 року умови договору виконував неналежним чином, то станом на 03.11.2015 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складає 22 146,64 доларів США, з яких 20 906,13 доларів США- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 779,34 доларів США за період з 02.03.2015 року по 03.11.2015 року та 1 240,51 доларів США прострочена заборгованість по процентам за період з 01.06.2015 року по 28.10.2015 року ,що підтверджується розрахунком заборгованості , який узгоджується з умовами договору кредиту (а.с. 28-34).

Матеріали справи не містять, а відповідачами не надані докази у спростування розрахунку заборгованості.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову помилково вважав, що наявна в матеріалах довідка - розрахунок не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки в наданому розрахунку перелічені основні дані ,які відображають рух коштів , розмір і час сплати коштів на погашення кредиту та розмір заборгованості. Та не залежно від того, як названий зазначений документ Банком , розрахунок заборгованості є достатнім доказом, який підтверджує наявність заборгованості у відповідачів за договором кредиту.

Відповідно до п.8.1 кредитного договору, в якому визначено відповідальність за порушення грошових зобов'язань, банком нарахована пеня за невиконання зобов'язань, загальний розмір якої згідно розрахунку складає 20 446,27 гривень, з яких 18 074,77 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 01.03.2015 року по 03.11.2015 року, а 2 371,50 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 01.03.2015 року по 01.11.2015 року (а.с. 34-36).

Згідно з положеннями ст. ст. 530, 612, 625 ЦК, якщо встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути борг частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини боргу, що залишилася, та сплати належних йому процентів ( відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК ).

Згідно до ст. 546 ЦК зобов'язання може забезпечуватись зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК).

Відповідно до положень ст.ст. 553, 554 ЦК поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, а також при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя.

Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

28 березня 2015 року банком направлена позичальнику ОСОБА_4 досудова письмова вимога № 28824, в якій повідомлялося про наявність станом на 09.09.2015 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 2786 доларів США, з яких 20 906,13 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту -3 779,10 доларів США та 880,68 доларів США- прострочена заборгованість за процентами, та було запропоновано протягом 31 дня з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику4 вимоги про дострокове повернення кредиту банк має право вимагати задоволення своїх вимог по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті процентів, що разом становить 21 786,81 доларів США. У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги банк вправі звернутися до суду з позовними вимогами ( а.с. 21-22).

Аналогічна вимога під № 28825 була направлена банком поручителю ОСОБА_6 10.09.2015 року ( а.с. 23-24).

Рекомендоване відправлення досудових вимог відповідачам підтверджено Списком відправлень № 34 ( а.с. 25-26).

Оскільки позичальником та поручителем досудові вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та процентів не були виконані, банк 16.11.2015 року звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором ( а.с. 2-4).

Стаття 559 ЦК України передбачає,що порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 2) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 3) у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 4) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_6 , суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_4 перестала виконувати свої зобов'язання з січня 2015 року, а до суду із позовними вимогами банк звернувся 16.11.2015 року , тобто після закінчення шестимісячного строку визначеного ст. 559 ЦК України, то суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що договір поруки № 192788 укладений 28.03.2008 року між АКІБ „УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ) та ОСОБА_6 вважається припиненим.

Проте, зазначені висновки суду не узгоджуються з матеріалами справи та спростовуються розрахунком заборгованості .

Так відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж боржником ОСОБА_4 було здійснено 26.03.2015 року, з досудовою вимогою Банк звернувся 10.09.2015 року ,тобто в межах шестимісячного строку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково вважав поруку за договором поруки припиненою.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору сторонами було визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Підстави та механізм підвищення процентної ставки, зокрема у випадках порушення позичальником кредитної дисципліни, оговорені у ч.4 п.1.3.1 і п. 10.2 кредитного договору.

Сторони погодили, що Банк має право, у випадках настання обставин : передбачених підпунктами «а» ,» б» пункту 10.2 договору - процентну ставку за користування кредитними коштами автоматично нараховувати в розмірі подвійної процентної ставки,що діє відповідно до п.1.3.1 Договору.

Таким чином, Банк у зв'язку неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань по договору кредиту правомірно змінив процентну ставку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не врахував вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_4,ОСОБА_6 в рівних частках підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7952,34 грн., сплачений Банком при зверненні з позовом до суду та у розмірі 8747,20 грн., сплачений Банком при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити.

Стягнути на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_4 ОСОБА_6 заборгованість за договором кредиту у розмірі 22146,64 дол. США, пеню у розмірі 20446.27 грн.

Стягнути на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 8349.77 грн.

Стягнути на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 8349.77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08.10.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова