Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/5442/17-ц

провадження № 61-10379св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державне підприємство «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року у складі головуючого-судді Комаревцевої Л. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» (далі - ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що вона є народною артисткою України та працювала у відповідача на посаді солістки опери-провідного майстра сцени. Наказом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» від 23 лютого 2017 року № 219-к «Про припинення безстрокового трудового договору» її було звільнено з посади солістки опери-провідного майстра сцени відповідно до пункту 9 статті 36 КЗпП України, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII.

Позивач вважає, що її звільнено із займаної посади незаконно, оскільки звільнення відбулось в період її тимчасової непрацездатності, без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації членом якої вона є, а норми закону, на підставі якого її було звільнено, суперечать положенням Конституції України.

Ураховуючи викладене ОСОБА_4, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила поновити її на посаді солістки опери-провідного майстра сцени в ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка&q?йс;, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 лютого 2017 року по 21 серпня 2017 року в розмірі 126 838,53 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачем не надано згоди на укладення контракту, тому відповідачем правомірно припинено з позивачем безстроковий трудовий договір відповідно до пункту 9 статті 36 КЗпП України на підставі Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури».

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При цьому апеляційний суд зазначив, що ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» при звільненні позивача діяло в межах свої повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що норми закону, на підставі яких було звільнено позивача, суперечать положенням Конституції України, оскільки погіршують її становище порівняно із тим, яке існувало до прийняття цього закону. Крім того, поза увагою суду залишилось те, що відповідач, в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України, не повідомив позивача у передбачений законом строк про наступне звільнення, чим позбавив позивача своєчасно вирішити питання про забезпечення власної зайнятості. Також суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки при звільненні позивача було порушено статтю 8 Конвенції.

ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 з 03 січня 1997 року працювала на посаді солістки опери - провідного майстра сцени в ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка».

Наказом відповідача від 02 грудня 2016 року № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» художній та артистичний персонал театру повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме зміну форми трудового договору, укладеного між театром та персоналом, на контракт та встановлено термін на отримання згоди на укладення контракту від працівників до 16 лютого 2017 року.

09 грудня 2016 року ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» складено акт про відмову ОСОБА_4 від підпису про отримання повідомлення про зміну істотних умов праці.

Наказом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» від 14 грудня 2016 року № 930-к частково змінено наказ № 899-к від 02 грудня 2016 року та встановлено строк на отримання згоди від працівників на продовження роботи на умовах контракту до 23 лютого 2017 року.

23 грудня 2016 року адміністрацією відповідача надіслано лист ОСОБА_4 з повідомленням про наступну зміну істотних умов праці, який позивачем отримано 26 грудня 2016 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Листом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» від 17 лютого 2017 року № 136 ОСОБА_4 запропоновано до 23 лютого 2017 року здійснити своє волевиявлення та підписати або не підписати контракт з театром.

18 лютого 2017 року адміністрацією театру складено акт про відмову ОСОБА_4 від підпису про отримання листа від 17 лютого 2017 року № 136 та примірнику контракту.

Наказом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» від 23 лютого 2017 року № 219-к безстроковий трудовий договір з ОСОБА_4, солісткою опери - провідним майстром сцени припинено 23 лютого 2017 року згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України.

Пунктом 9 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України від 09 липня 1998 року № 12- рп/98 роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом.

Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів» від 28 січня 2016 року № 955-VIII (далі - Закон № 955-VIII) внесено зміни до статті 20 Закону України «Про театри та театральну справу», згідно яких трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до пунктів 2, 3 Перехідних положень Закону № 955-VIII набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу Законів про працю України. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Закон № 955-VIII набрав чинності 24 лютого 2016 року.

Відповідно до Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2006 року № 208, посада, яку обіймала позивач, відноситься до посад артистичного персоналу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач, припиняючи безстроковий трудовий договір з ОСОБА_4 діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, оскільки ОСОБА_4 не надала згоди на укладення контракту, як того вимагає Закон № 955-VIII.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що відповідачем порушені положення статті 49-2 КЗпП України щодо повідомлення працівника про наступне звільнення спростовуються матеріалами справи, а саме: актом адміністрації ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» від 09 грудня 2016 року, згідно з яким ОСОБА_4 відмовилась від підпису про отримання повідомлення про зміну істотних умов праці; листом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» від 23 грудня 2016 року, яким повідомлено ОСОБА_4 про наступну зміну істотних умов праці та який остання отримала 26 грудня 2016 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення; листом ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» від 17 лютого 2017 року № 136 ОСОБА_4 запропоновано до 23 лютого 2017 року здійснити своє волевиявлення та підписати або не підписати контракт з театром; актом адміністрації ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» від 18 лютого 2017 року про відмову ОСОБА_4 від підпису про отримання листа від 17 лютого 2017 року № 136 та примірнику контракту.

Інші доводи заявника про те, що норми закону, на підставі яких її було звільнено, суперечать положенням Конституції України, оскільки погіршують її становище порівняно із тим, яке існувало до прийняття цього закону є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 не навела переконливих аргументів про те, що Закон № 955-VIII, яким запроваджено обов'язкове укладення строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, суперечить Конституції України.

Також доводи заявника щодо незастосування судами до спірних правовідносин статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є безпідставними, оскільки судами правильно встановлено, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик