Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2111/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/2111/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року, яка постановлена під головуванням судді Невмержицького І.М. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про витребування автомобіля марки «Фіат Скудо», вантажного фургону, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, із чужого незаконного володіння, а при неможливості повернення стягнути вартість транспортного засобу в сумі 158 978,40 грн. Також просив стягнути у відшкодування матеріальних збитків 10 000 грн. та три проценти річних у сумі 3 842,37 грн, а всього - 172 820,77 грн. (а.с.46). Просив вжити заходів забезпечення його позову до розгляду справи по суті шляхом накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 або на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться у нього або в інших осіб. Заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.11-12).

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року заява про забезпечення позову задоволена частково. Накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 У накладенні арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, відмовлено (а.с.23).

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Зазначає, що позивач не довів необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру. Не надав доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання судового рішення. Також суд не звернув уваги, що сторони не уклали договір купівлі-продажу через те, що інша особа самовільно заволоділа автомобілем, про що внесені відомості до ЄРДР. Накладення арешту на житло порушило права власників даної квартири. Суд передчасно дійшов висновку про задоволення заяви в частині накладення арешту на частину квартиру.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зокрема зазначає, що заходи забезпечення не стосуються прав та можливості відповідача використовувати частину квартири, оскільки такі не є арештом, а лише забороною відчуження частини квартири.

Із змісту апеляційної скарги фактично вбачається, що відповідач не оскаржує ухвалу суду першої інстанції у частині відмови у накладені арешту на грошові кошти, а тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд апеляційної інстанції не робить правових висновків щодо неоскарженої частини.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до змісту частини третьої ст.151 ЦПК України, у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, тобто на час розгляду судом першої інстанції заяви позивача про забезпечення позову, забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно доводиться, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.13-14).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відомостях зазначено, що право спільної сумісної власності виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 квітня 1998 року виконкомом Радомишльської міської ради. Належність спірної квартири на праві спільної сумісної власності відповідачу та ще трьом особам, які не залучені до розгляду справи, не спростована.

Частина перша ст.368 ЦК України визначає спільну сумісну власність як спільну власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них.

Накладаючи арешт на ? частину квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що спірна квартира належить відповідачу на праві спільної сумісної, а не на праві спільної часткової власності, розмір його частки у встановленому законом порядку не визначений, не з'ясував дані про особу відповідача, питання належності відповідачу достатніх коштів, рухомого майна чи іншого нерухомого майна та наклав арешт на ? частину квартири, у якій проживає відповідач (а.с.3), передчасно.

Окрім того, арешт може накладатися у розмірі суми стягнення. Проте, невизначеність частки відповідача у квартирі перешкоджає з'ясуванню питання співмірності заявлених вимог заходу забезпечення позову.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вжитим судом першої інстанції заходом забезпечення позову можуть бути порушені права й інших співвласників квартири.

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції та постановлює нову, якою відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Відмова у забезпеченні позову не перешкоджає позивачу в подальшому на будь-якій стадії розгляду справи звернутися із новою заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року в частині накладення арешту на 1/4 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 липня 2018 року.