Справа № 523/1252/18
Провадження №4-с/523/50/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Вноградової Н.В.,

при секретарі Симулик І.В.,

розглянув розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» на дії заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» на дії заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 в якій просив: визнати дії заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ЄДРВП №5091 неправомірними; Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2017 р. ЄДРВП №50911272; Відновити виконавче провадження ЄДРВП №50911272 з примусового виконання виконавчого листа № 523/13228/15-ц виданого 10.03.2016 року Суворовським районним судом міста ОСОБА_4 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 806 024 грн. 06 коп. (стосовно боржника ОСОБА_3В.).

Свої вимоги скаржник мотивував тим, що 10 березня 2016 року Суворовським районним судом міста ОСОБА_4 було видано виконавчий лист №523/13228/15-ц про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1 806 024 грн. 06 коп. Стягувач звернувся до ВДС з виконавчими листами.

26.12.2017 р. заступником начальника Першого Суворовського ВДВС міста ОСОБА_4 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 було направлено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що у боржника відсутнє майно на яке слід звернути стягнення та не зареєстровані за ним автотранспортні засоби.

Сторони у судове засідання не явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, про неможливість прибуття у судове засідання не повідомили.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що дану скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2016 року Суворовським районним судом міста ОСОБА_4 було видано виконавчий лист №523/13228/15-ц про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1 806 024 грн. 06 коп.

Стягувач звернувся до ВДС з виконавчими листами з заявою про відкриття виконавчого провадження.

26.12.2017 р. заступником начальника Першого Суворовського ВДВС міста ОСОБА_4 ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 було направлено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що у боржника відсутнє майно на яке слід звернути стягнення та не зареєстровані за ним автотранспортні засоби.

Державний виконавець не вчинив всі можливі заходи щодо виконання виконавчого листа, що є підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення(поновити порушене право заявника).

Згідно з вимогами статей 1,5 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців.

Окрім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:1) верховенства права;2) обовязковості виконання рішень;3) законності;4) диспозитивності;5) справедливості, неупередженості та обєктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження;8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 15 Закону скаржник є стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем.

Згідно до положень ст. 18 Закону, виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цьогоЗакону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Ч. 1 ст.6 згаданого Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2, 3 ст. 36 Закону розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч.2 ст.37).

Згідно ч.5 ст.37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Проте, як вбачається з копії оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, посилання на складання відповідного акту відсутні та в постанові не розяснено стягувачу його право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Зі сторони зацікавленої особи до суду не надано доказів на спростування підстав скарги та тверджень заявника.

Таким чином суд погоджується з посиланням заявника на те, що державним виконавцем не було проведено належних дій для вживання передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не забезпечено належним чином в повній мірі відповідно до законодавства примусове виконання виконавчого листа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4 10, 12, 48, 76, 81, 223, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447,450-451, п. 9 ч.1Перехідних Положень (розділХІІ) ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» на дії заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати дії заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ЄДРВП №5091 неправомірними.

Зобов'язати заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2017р. ЄДРВП №50911272 та відновити виконавче провадження ЄДРВП №50911272 з примусового виконання виконавчого листа № 523/13228/15-ц виданого 10.03.2016 року Суворовським районним судом міста ОСОБА_4 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 806 024 грн. 06 коп. (стосовно боржника ОСОБА_3В.).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Суворовський районний суду міста ОСОБА_4 протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 28.08.2018 року.

Суддя: