Номер провадження: 22-ц/785/5545/18
Номер справи місцевого суду: 515/2085/17
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

при секретарі: Драгановій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.04.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Саратська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 До нотаріуса вона звернулася з заявою про прийняття спадщини у липні 2017 року, але у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду. Позивач вказує, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті батьків у зв"язку зі станом свого здоров`я та станом здоров`я свого чоловіка, якого вона доглядала до його смерті.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року позов задоволено. Визначено для ОСОБА_3, додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визначаючи для ОСОБА_3, додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини у зв'язку зі станом свого здоров'я та важким матеріальним становищем. Крім того її чоловік - ОСОБА_7 з 2001 року також хворів, що потребувало постійного догляду за ним.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- згідно довідки серії МСЕ № 022638 та пенсійного посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи безстроково, отримує пенсію ( а. с. 6-7);

- згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого повторно 28.07.2017 року позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а. с. 8);

- згідно з копіями свідоцтв про смерть НОМЕР_3 та НОМЕР_4, мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9-10);

-згідно з копіями епікризів ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 15.05. по 05.06. 1998 року, з 30.11. по 22.12.2000 року, з 07 по 28.05.2001 року, з 05 по 26.11.2001 року, з 13.03. по 02.04.2002 року, з 29.05. по 14.06.2002 року, з 20.11. по 10.12.2003 року, з 03 по 24.02.2003 року, з 17.05. по 03.06.2004 року Крім того, у 2007 році вона перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні, та з 03 по 10.06.2014 року - на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Білгород-Дністровської центральної міської лікарні (а. с. 11-16, 19-21, 23-24);

- згідно з копією витягу з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого від 06.03.2003 року ОСОБА_3 прооперовано 27.02.2003 року, діагноз - міома матки (а. с. 19);

- згідно з копією довідки про причину смерті № 001716 від 29.10.2016 року та свідоцтва про смерть НОМЕР_5 (а.с.27-28) видно, що ОСОБА_7, чоловік позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Зазначене також вбачається з копій медичної карти стаціонарного хворого та протоколу патолого-анатомічного дослідження № 368 від 29.10.2016 року. (а. с. 30-31);

- нотаріусом на заяви ОСОБА_3 щодо прийняття спадку після смерті її батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повідомлено, що Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою Одеської області були заведені спадкові справи № 544/2003 та № 578/2003, які передані на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву (а. с. 31-34);

- згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, посвідчених 22.01.2004 р. державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, отримала у спадок після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право на земельні частки (а. с. 60-62);

- згідно з копією державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_6 земельна ділянка площею 12,32 га, що розташована на території Безім'янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, належить ОСОБА_2 (а. с. 62);

- згідно з довідками Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно були зареєстровані і проживали по АДРЕСА_1 по день смерті, разом з ними проживала їх дочка ОСОБА_2 з дітьми (а. с. 63-65);

- згідно з копіями спадкових справ до майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заведених Татарбунарською державною нотаріальною конторою 20.12.2003 року та 09.12.2003 року, ОСОБА_2 звернулась на адресу нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 6,2 в умовних кадастрових га, що залишилась після смерті ОСОБА_4, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 6,2 в умовних кадастрових га, що залиши- лась після смерті ОСОБА_5.(а. с. 79-100).

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 зазначила, що вона прийняла спадщину після смерті батьків, оскільки звернулась до нотаріуса з відповідними заявами. Вона не приховувала від нотаріуса про наявність інших спадкоємців 1-ї черги - своїх сестер ОСОБА_9 та ОСОБА_3 Також вона своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який за життя залишив заповіт, яким заповів все належне йому майно та права на майно ОСОБА_2 Отримавши свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), вона винесла їх на місцевість (в натурі) і отримала документи на земельні ділянки, якими володіє на праві приватної власності вже багато років.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків у грудні 2003 року, вона вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавців до набуття чинності діючого ЦК України з 01.01.2004 року, застосуванню підлягали норми ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час прийняття одним із спадкоємців спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Тому суд першої інстанції необґрунтовано застосував до правовідносин норми діючого ЦК України.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилася за дії ЦК УРСР 1963 року і була прийнята його спадкоємцем до введення в дію ЦК України 2004 року, суд першої інстанції без урахування положень частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми статей 1261, 1268 ЦК України 2004 року, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, апеляційний суд виходить з того, що оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає.

Аналогічних висновків набув Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 року по справі № 556/1354/15-ц.

Крім того, слід звернути увагу, що апеляційний суд у відповідності до норм діючого ЦПК України, позбавлений процесуальних повноважень уточнювати позовні вимоги на стадії апеляційного перегляду справи.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлена права на звернення до районного суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Судові витрати віднести за рахунок держави в порядку встановленого Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова