Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 686/6303/16-ц

провадження № 61-18042св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго», третя особа - житлово-експлуатаційна контора № 2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року у складі судді Заворотної О. Л. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» (далі - МКП «Хмельницьктеплокомуненерго») на її користь 12 453,00 грн майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01 жовтня 2013 року в результаті поломки автоматичного повітровипускача у системі опалення будинку АДРЕСА_1 відбулось затоплення належної їй квартири № 40, про що працівниками МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» складено відповідний акт.

У зв'язку із неусуненням відповідачем недоліків в системі опалення, 17 жовтня 2015 року відбулось повторне затоплення її квартири зі службового приміщення 10-го поверху будинку, у якому розміщені тепловодяні комунікації будинку, внаслідок чого їй завдано майнової шкоди на загальну суму 12 453,00 грн.

На неодноразові її звернення протягом двох років з приводу усунення поломок у роботі опалювальної системи, а також щодо відшкодування заподіяних їй збитків або проведення ремонтно-відновлювальних робіт у її квартирі, відповідач не реагує.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_4 8 373,00 грн майнової шкоди та 2 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки залиття квартири позивача сталося з вини відповідача, тому останній повинен відшкодувати спричинену їй майнову та моральну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У травні 2017 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Належних та допустимих доказів того, що шкода позивачу завдана саме відповідачем, матеріали справи не містять.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 686/6303/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 проживає у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Балансоутримувачем будинку № 65 за вказаною адресою є житлово-експлуатаційна контора № 2, виконавцем послуг з технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання - МКП «Хмельницьктеплокомуненерго».

Десятий поверх будинку АДРЕСА_1 є технічним, на якому знаходяться тепловодяні комунікації. Обслуговування цих мереж здійснюється відповідачем відповідно до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23 травня 2013 року № 360, договору від 03 жовтня 2013 року № 381/13.

01 жовтня 2013 року у результаті поломки автоматичного повітровипускача в системі опалення будинку АДРЕСА_1 відбулось затоплення квартири позивача, про що комісією МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» складено акт.

24 жовтня 2015 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» за даним фактом складено акт встановлення причин затоплення квартири ОСОБА_4, а саме, що з-під автоматичного повітровипускача протікає вода.

Актом про залиття від 10 листопада 2015 року, складеним заступником начальника ЖЕК № 2 та майстром дільниці, затвердженим начальником ЖЕК № 2 Дударом В. В., засвідчено факт залиття 17 жовтня 2015 року квартири № 40, що належить позивачу, внаслідок аварії на системі центрального опалення у зв'язку з виходом з ладу автоматичного повітровипускача на горищі будинку АДРЕСА_1.

Вартість майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири № 40 у будинку АДРЕСА_1, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2017 року Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, становить 8 373,00 грн.

Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), визнавши доведенимфакт залиття квартири позивача внаслідок пошкодження внутрішньобудинкових мереж центрального опалення, відповідальність за обслуговування та ремонт яких несе відповідач,дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі, визначеному на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди правильно виходили із встановлених обставин справи, та, виходячи з міркувань розумності та справедливості, обґрунтовано визначили її у розмірі 2 000,00 грн.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться лише до оцінки доказів, зокрема, актів затоплення від 02 жовтня 2013 року, від 24 жовтня 2015 pоку, від 10 листопада 2015 pоку, складеними працівниками МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та ЖЕК № 2, актів про обстеження системи централізованого опалення у будинку АДРЕСА_1 від 20 травня 2015 року і 24 вересня 2015 року, показань свідків, допитаних судами під час розгляду справи, а також незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Проте, згідно з положеннями статті 400 ЦПК України оцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат