Справа № 346/5906/17
Провадження № 22-ц/779/736/2018
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря - Турів О.М., представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2018 року, ухвалене в м. Коломия головуючим суддею Бирич Н. В., повний текст якого складено 10 квітня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

1. Позов заявлено 26.12.2017 (а.с. 1-7).

1.1. Зміст позовних вимог.

Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2

Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року шлюб розірвано.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.09.2017 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, починаючи з 23.03.2017 до повноліття дитини.

02.10.2017 було видано виконавчий лист. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа.

Аліменти відповідач сплачував невчасно, що підтверджується довідкою Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №12.16-14 від 01.11.2017.

Син дуже хворобливий, часто хворіє простудними захворюваннями з рецидивуючими перебігами, знаходиться на "Д" обліку, діагнози: хронічний ларинготрахеїт, дискнезія жовчовивідних шляхів, дифузний нетоксичний зоб 1 ст., хронічний компенсований тонзиліт, аденоїди 1 ст., невроз нав'язливих рухів, в дитини наступають приступи ларингоспазму, син є алергетиком.

З приводу тривалого і систематичного лікування даних хворіб позивачка витратила значні кошти, що підтверджуються копіями чеків долучених до матертіалів справи.

З 28 жовтня 2017 року по 02 листопада 2017 р. дитина захворіла і потрапила на стаціонарне лікування до Коломийської дитячої лікарні з діагнозом гостра кропив'янка, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3678 ОСОБА_5

За час перебування в лікарні нею на лікування були витрачені значні власні кошти на лікування. Після виписки з лікарні дитині були призначені протиалергійні препарати, елімінаційна дієта та консультація алерголога. Вона возила хвору дитину до м. Івано-Франківська на консультацію до алерголога декілька разів, де було неодноразово призначено здачу аналізів в приватних лабораторіях, на які вона теж затратила власні кошти.

08 листопада 2017 року стан дитини погіршився і син потрапив на стаціонарне лікування в алергологічне відділення Івано-Франківської Обласної дитячої клінічної лікарні з тим самим діагнозом - гостра кропив'янка і супутніми діагнозами: кріоглобулінемія, аденоїди 1 ст., гострий бронхіт, лімфаденопатія, інфікування герпевірусом 6-го типу.

В лікарні стаціонарно знову було проведене лікування та було призначено повторно здача аналізів, на що вона потратила власні кошти.

Зі слів позивачки, відповідач не брав участі у додаткових витратах, що стосувалися лікування сина в лікарнях, а також інших витратах, які підтверджені копіями чеків і квитанцій. Відповідач не допомагає їй у вихованні сина, практично не відвідує, не займається його шкільним життям, виконанням домашніх завдань, не буває на шкільних святах, а також не відвідує батьківські збори. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку не бажає компенсувати додаткові витрати на дитину.

1.1.1. Просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість додаткових витрат, які були понесені нею на утримання сина, ОСОБА_5, а саме грошові кошти в сумі 20 688,61 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

1.2. Відповідач подав до суду першої інстанції Відзив на позовну заяву (а.с. 78-81).

1.2.1. Зміст Відзиву відповідача.

Твердження позивачки про те, що він не бажав добровільно приймати участь в утриманні малолітнього сина і це стало підставною для звернення до суду про стягнення аліментів, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки з моменту розлучення він постійно перераховував кошти на особовий рахунок позивача та давав гроші готівкою, крім того купляв одяг і продукти харчування.

Відповідач вказує, що протягом 2016 року він неодноразово перераховував гроші поштовим переказом, однак позивач ігнорувала і гроші йому повертались, що підтверджується листом ЦЕЗ №3. Також зазначає, що надані ним для дитини кошти, одяг і продукти позивач неодноразово повертала через знайомих чи магазини де було придбано товар.

З приводу довідки Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби №12.16-14 від 01.11.2017, яку позивач долучила до матеріалів справи, як доказ невчасної сплати аліментів, вказав, що вона є безпідставною та не відповідає дійсності. Відповідач зазначає, що позивачу протягом 2017 року щомісячно сплачувались аліменти, всього в 2017 році він перерахував на картковий рахунок позивача кошти на аліменти та додаткові витрати на дитину в сумі 31 500 грн., з яких аліменти за 9 місяців 2017 року в сумі 13 500 грн. та на додаткові витрати на дитину в сумі 18 000 грн. Зазначає, що твердження позивача про те, що вона власними коштами оплачувала лікування є неправдивим. Також вказав, що доводи позивача, про те, що він як батько не допомагає позивачу у вихованні сина є неправдиві. Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що її витрати як зі сторони матері на додаткові розходи сина становлять понад 19 350 грн. Зазначає, що дана обставина не може бути взята до уваги, оскільки перелічені витрати відносяться до загальних витрат, а не додаткових, які викликані особливими обставинами, крім того дані витрати не підтверджені жодним платіжним дорученням. Вказує, що в 2017 році він сплатив позивачу кошти в сумі 31500 грн., з них аліменти в сумі 13500 грн. та на додаткові витрати на дитину в сумі 18 000 грн. вимоги позивача про стягнення коштів на додаткові витрати на утримання дитини в сумі 20 688,61 грн. є безпідставними, крім того враховуючи положення ст. 141 СК України про те, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, дана сума має бути розділена порівну між батьками, тобто по 10 344,30 грн.

1.2.2. Просив в позові ОСОБА_4 до нього про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити, судові витрати - покласти на позивача.

1.3. Позивачка заперечила проти відзиву відповідача. Просила позов задоволити в повному обсязі з підстав, наведених у Відповіді (а.с. 93-97 - Відповідь).

1.4. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2018 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, вартість додаткових витрат, які були понесені нею на утримання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - грошові кошти в сумі 10344 (десять тисяч триста сорок чотири ) гривень 30 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; ; банк отримувача : Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) - 704 гривень 80 копійок судового збору; в решті позову - відмовлено. .

2. Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (а.с. 133-136).

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог:

В 2017 році відповідач на утримання дитини перерахував на картковий рахунок позивачки аліменти в сумі 13500 грн та 18000 грн на додаткові витрати на утримання дитини, тому твердження позивачки, що вона власними коштами оплачувала лікування сина є неправдивими.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка визнала, що дані грошові кошти були нею отримані.

Однак суд першої інстанції не врахував жодного доводу відповідача, не надавши належної правової оцінки («за» чи «проти»).

2.1.1. Просить суд дослідити і оцінити докази, які були неправильно і повністю не досліджені судом першої інстанції та скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення.

2.2. Позивачка ОСОБА_4 подала до апеляційного суду Відзив на апеляційну скаргу (а.с. 145-148).

Проти доводів апелянта заперечила з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просила залишити в силі.

2.3. Пояснення сторін в апеляційному суді.

2.3.1. В судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 не з'явився. Представник апелянта - адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити з наведених у ній підстав. Зазначив, що додаткові витрати позивачки на сина в цілому не заперечуються. Але судом першої інстанції не враховано, що відповідач вже оплатив їх попередньо у розмірі 18000 грн. І тому позов не обґрунтований.

2.3.2. Позивачка ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. Вказала, що дійсно відповідач перераховував кошти. Але це не були кошти на майбутні додаткові витрати, про це не було домовленості. То були кошти за минулий період.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

Між сторонами виник спір з приводу стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина.

Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 - копія свідоцтва про народження).

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю, ОСОБА_4 (а.с.10).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18.09.2017 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі по 1500 грн щомісячно починаючи з 23.03.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 87-88).

Згідно Довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, за період з лютого по вересень 2017 року відповідач не сплачував аліменти, а у жовтні 2017 року сплатив 1500,0 грн (а.с. 14).

На а.с. 22-44 містяться копії платіжних документів, долучених позивачкою.

На а.с. 82-85 містяться копії платіжних документів, долучених відповідачем.

4. Оцінки апеляційного суду.

4.1. Суд першої інстанції, враховуючи приписи СК України (ст. 150, 180, 185), дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову, стягнувши з відповідача 10334 грн 30 коп. додаткових витрат, понесених на дитину та документально підтверджених матір'ю (позивачкою).

4.2. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

4.2.1. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначено декілька способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

До приблизного переліку особливих обставин закон (ст. 185 СК України) відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

4.2.2. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вірно встановив, що в зв'язку з захворюванням ОСОБА_5 (неповнолітнього сина сторін у справі) позивачкою ОСОБА_4 понесено 20688 грн 61 коп. додаткових витрат на його лікування, що підтверджено копіями платіжних документів (а.с.22-44). Апеляційний суд, услід за судом першої інстанції вважає, що ці додаткові витрати повинні нести сторони у рівній мірі відповідно до наведених вище приписів норм сімейного права (п. 4.2.1. цієї Постанови).

4.2.3. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції, зважаючи, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків, вірно враховував матеріальне та сімейне становище сторін, інші інтереси й обставини, що мають істотне значення, та стягнув з відповідача ОСОБА_2 (батька) 10344 грн 30 коп. додаткових витрат (? від загальної суми), понесених на лікування неповнолітнього ОСОБА_5.

4.2.4. Доводи апелянта, що протягом 2017 року він щомісячно сплачував аліменти, не є підставою для звільнення його як батька від обов'язку брати участь у додаткових витратах на сина ОСОБА_5, що викликані проблемами зі здоров'ям дитини (ст. 185 СК України).

4.2.5. Апеляційний суд відхиляє твердження апелянта, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме - не враховано в повній мірі доказів відповідача - копій квитанцій про перерахунок на картковий рахунок позивачки коштів на аліменти та додаткові витрати на утримання дитини, які перераховувались ним щомісячно протягом 2017 року ще до ухвалення Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 18.09.207 про стягнення з нього аліментів на користь позивачки, з огляду на таке.

Неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_5 народився 2008 року (а.с. 9 - копія свідоцтва про народження), шлюб між сторонами розірвано 18.11.2013, малолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю-позивачкою (а.с. 10 - судове рішення), що не заперечується сторонами по справі.

Згідно матеріалів справи, позивачка у Відповіді на Відзив відповідача (абз. 2 а.с. 94) заперечила, що батько сплатив наперед додаткові витрати на утримання їх спільного сина, та пояснила (абз. 3 а.с. 94), що з моменту розлучення 2013 року і до 2017 року відповідач не надавав допомоги на утримання сина (за винятком подарунків на день народження). Тому кошти, на які посилається відповідач як на виплачені наперед додаткові витрати на дитину, були частиною коштів в рахунок повернення витрат, які позивачка понесла на дитину за минулі рози з моменту розлучення.

Даних, які б спростовували такі твердження позивачки в матеріалах справи немає. Договір між сторонами про сплату додаткових коштів на майбутній період між сторонами не укладався.

Окрім того, до уваги слід прийняти, що у своєму Відзиві на позовну заяву (а.с. 80) відповідач пропонував суму коштів на додаткові витрати в розмірі 20688,61 грн розділити між батьками порівну - по 10344,30 грн, що фактично судом першої інстанції і було зроблено.

4.3. Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

5. Висновок.

Апеляційний суд вважає за належне апеляційну скаргу відхилити, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.07.2018.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк