Справа № 404/9110/13-ц
Номер провадження 2/404/726/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

Головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, відповідно якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № KGH3RX07340080 від 15 червня 2006 року у розмірі 30 958 грн. 03 коп. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору KGH3RX07340080 від 15 червня 2006 року ОСОБА_1 15 червня 2006 року отримав кредит у розмірі 979 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 20 вересня 2013 року має заборгованість в розмірі 30 958 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 979 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9517 грн. 14 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 172 грн. 26 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18 339 грн. 25 коп., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1450 грн. 38 коп.

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 30 958 грн. 03 коп. за кредитним договором № KGH3RX07340080 від 15 червня 2006 року та судовий збір в сумі 309 грн. 58 коп. /а.с.102-103/.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 вересня 2017 року заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 грудня 2014 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку /а.с.128/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2018 року визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін /а.с. 146-147/.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав заяву про слухання справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю відповідача, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі /а.с.162/.

04 травня 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно якого він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказано, що відповідач ознайомившись зі змістом позовних вимог банку вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що доводи позовної заяви в частині укладення з відповідачем кредитного договору в якому чітко визначено умови суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Правові підстави для обрахунку процентів за користування кредитом у розмірі більшому ніж зазначено у заяві позичальника позивачем не обґрунтовуються на підставі належних та допустимих доказів. Правові підстави для стягнення суми комісії, позивачем також не обґрунтовуються. Із заяви відповідача від 15 червня 2006 року вбачається, що інформації щодо такого виду цивільно-правової відповідальності як штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова), а також пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за даним кредитним договором не містить взагалі. Фактично дослідити факт щомісячного нарахування, а також правильність складових сум боргу по відсоткам за даний період та їх відповідність умовам, що визначені були в заяві позичальника не є можливим. Вважає, що виходячи із змісту позовних вимог позивачем не доводиться на підставі належних та допустимих доказів обставини викладені в позовній заяві, а саме наявності заборгованості відповідача по умовам заяви /а.с.153-156/.

Також, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, відповідно якої представник відповідача просив застосувати позовну давність по даній справі та відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском строку позовної давності. Зазначено, що відповідач в порядку встановленому ч. 3 ст. 267 ЦК України вважає за необхідне подати заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості. Вважає, за необхідне зазначити, що доказів поважності причин пропуску позовної давності позивач не надав, клопотання про поновлення позовної давності до суду не заявляв. В змісті позовної заяви про стягнення заборгованості умисно прихований факт, з якого часу відповідач не виконував прийняті на себе зобовязання по поверненню кредиту, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Вважає, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному позові стягнення неустойки /157-159/.

Суд, в межах наданих доказів, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що 15 червня 2006 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети - заяви, у якій вказано, що він разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), а також тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Відповідно до договору ОСОБА_1 отримав строковий кредит у розмірі 979 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14 червня 2007 року /а.с.6-10/

Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що відповідач підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомлений і згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»).

У заяві та Умовах визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші.

Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов'язання банк перед відповідачем виконав.

Відповідач отримані кредитні кошти не повернув і станом на 20 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 30 958 грн. 03 коп.

Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 20 вересня 2013 року, який складається з: заборгованість за кредитом 979 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9517 грн. 14 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 172 грн. 26 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 18 339 грн. 25 коп., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1450 грн. 38 коп. /а.с.3/.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Таким чином, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

04 травня 2018 року представником відповідача подано заву про застосування до позовних вимог банку строків позовної давності /а.с. 157-159/.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 1 статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів сторонами встановлено тривалістю у пять років.

Зважаючи на строк виконання зобовязань за кредитним договором 14 червня 2007 року та домовленість сторін про зміну тривалості позовної давності, а саме її збільшення до 5 років, строк позовної давності закінчився 14 червня 2012 року.

Разом з тим, своїм правом на звернення до суду банк скористався лише у жовтні 2013 року після спливу строку позовної давності, про застосування якої представник відповідача заявив, подавши відповідну заяву.

Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії договору продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Куруючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: АТ КБ «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 16?к. 2, кв. 79, ІПН: НОМЕР_1).

Повний текст рішення суду складено 14.12.2018 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда