Справа № 409/907/17
Пров. № 2/409/337/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі :

головуючого судді Третяка О.Г.,

за участю секретаря Гойдіної Т.С.,

ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Білокуракине Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виділення майна в натурі та усунення перешкод у користування ним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділення майна в натурі та усунення перешкод у користування ним.

Свої вимоги обґрунтовує наступним. 28.02.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу ? ідеальну частину будівлі для зимівлі бджіл з відповідною частиною господарчо-побутових та допоміжних споруд,що знаходиться за адресою: Луганська область,Білокуракинський район,село Шапарівка на земельній ділянці ,площа якої буде встановлена при отриманні державного акту на землю.На вказаній земельній ділянці розташовані будівля для зимівлі бджіл із блоків,площею 77 кв.м. ( А-1),колодязь кам»яний ( К) та огорожа із металевої сітки (№1-3). Відповідач ОСОБА_5 чинить перепони для користуванні будівлі-змінив замки,не допускає ОСОБА_3 всередину будівлі,,заперечує проти знаходження вуликів позивача у приміщенні. Позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування будівлею для зимівлі бджіл, господарчо-побутовими та допоміжними спорудами шляхом зобов»язання ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкод,забезпеченні вільного доступу у вказане приміщення,виділення вільного місця для розміщення вуликів та інвентарю.Також просить виділити в натурі у власність частку спільного майна- ? ідеальну частину будівлі для зимівлі бджіл з відповідною частиною господарчо-побутових та допоміжних споруд,що знаходиться за адресою: Луганська область,Білокуракинський район,село Шапарівка на земельній ділянці ,площа якої буде встановлена при отриманні державного акту на землю.На вказаній земельній ділянці розташовані будівля для зимівлі бджіл із блоків,площею 77 кв.м. ( А-1),колодязь кам»яний ( К) та огорожа із металевої сітки (№1-3).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився.

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили його задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов визнали частково, погодившись з доводами позивача про необхідність виділення в натурі частки ОСОБА_2 щодо будинку для зимівлі бджіл та згодні на варіант поділу будівлі,запропонований висновком №2120 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 22.06.2018 року та позначено синім кольором. Щодо усунення перешкод у користуванні спільним майном відповідач ОСОБА_5 заперечував і позов в цій частині не ОСОБА_5 просив залишити у спільному користуванні колодязь кам»яний ( К) та огорожі із металевої сітки (№1-3),так як виділення в натурі цих споруд неможливо без збереження іх цілісності.

Допитавши в судовому засіданні представників позивача,відповідача,представника відповідача, дослідивши матеріали справи,судом встановлено наступне.

28.02.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу ? ідеальну частину будівлі для зимівлі бджіл з відповідною частиною господарчо-побутових та допоміжних споруд,що знаходиться за адресою: Луганська область,Білокуракинський район,село Шапарівка на земельній ділянці ,площа якої буде встановлена при отриманні державного акту на землю.На вказаній земельній ділянці розташовані будівля для зимівлі бджіл із блоків,площею 77 кв.м. ( А-1),колодязь кам»яний ( К) та огорожа із металевої сітки (№1-3) (а.с.12). Позивач ОСОБА_2 надав довіреність ОСОБА_3 на розпорядження ? частину будівлі для зимівлі бджіл з відповідною частиною господарчо-побутових та допоміжних споруд (а.с.13).Згідно висновку №2120 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 22.06.2018 року запропоновано виділення в натурі спірного майна - будівлі для зимівлі бджіл з влаштуванням стінової перегородки та улаштуванням дверного отвору для організації входу другого співвласника з тильної сторони (а.с.54-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 106 ЦПК України передбачає, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений обєкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обовязку доказування. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений обєкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обовязки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

У відповідності до приписів ст.ст. 355-358 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.ст. 360,361 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до умов ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Стаття 367 ЦК України передбачає - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі, як підтверджені документально у виді сплати судового збору, витрат на проведення експертизи.

Згідно висновку №2120 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 22.06.2018 року можливо виділити ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1, АДРЕСА_1, в натурі у власність частку спільного майна в рахунок ? ідеальної частини частину приміщення «ІІ» площею 47,6 кв.м.,що в вартісному вираженні становить 274270/95,1 Х 47,6= 137279 грн.,що складає 137279/274270 = 50/100 частин будинку для зимівлі бджіл (А-1). Колодязь (літ.К) вартістю 3393 грн. та огорожу (№1-4) вартістю 59300 грн.- залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,76-83,89,95,133,141,258,259,263-268,273 ЦПК України, ст.ст. 356,357,358,367 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виділення майна в натурі та усунення перешкод у користування ним задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, і.к. НОМЕР_1, АДРЕСА_1, в натурі у власність частку спільного майна в рахунок ? ідеальної частини частину приміщення «ІІ» площею 47,6 кв.м.,що в вартісному вираженні становить 274270/95,1 Х 47,6= 137279 грн.,що складає 137279/274270 = 50/100 частин будинку для зимівлі бджіл (А-1),що запропоновано висновком №2120 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 22.06.2018 року та позначено синім кольором.

Зобов»язати ОСОБА_2 влаштувати стінову перегородку у приміщенні «ІІ»,при цьому площа для першого співвласника (на схемі жовтого кольору) стане 47,5 кв.м.,для другого співвласника ОСОБА_2 (на схемі синього кольору)-47,6 кв.м.Площа вказана без товщини перегородки.

Зобов»язати ОСОБА_2 виконати улаштування дверного отвору в приміщенні «ІІ» для організації входу другого співвласника з тильної сторони.

Колодязь (літ.К) вартістю 3393 грн. та огорожу (№1-4) вартістю 59300 грн.- залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити, як заявленим безпідставно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3714 грн. сплачених ОСОБА_2 за проведення будівельно- технічної експертизи , та 320 грн,що відповідає 50% від сплаченого Долею.О.К. судового збору,а всього-4034 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області ОСОБА_7