Провадження № 22-ц/773/704/18 Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Лимар Р. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне сумісне майно за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У груднів 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом . Покликався на те, що з відповідачем ОСОБА_3 перебував у шлюбі з 23 травня 1998 року. Під час спільного проживання у шлюбі ними було придбано майно: земельну ділянку площею 1213,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , що знаходиться в АДРЕСА_4 легковий автомобіль «КІА CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 226800 грн.

Крім того позивач вказував, що на зазначеній земельній ділянці, вони за спільні кошти з ОСОБА_3 у жовтні 2009 року розпочали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями, який на час звернення з даним позовом до суду є недобудованим і не прийнятий в експлуатацію.

Також ОСОБА_1 зазначав, що ними під час шлюбу на ім'я відповідача ОСОБА_3 у відділенні ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» були відкриті два депозитні рахунки, на яких станом на 01 січня 2015 року знаходились грошові кошти, а саме 9545 Євро та 423710 гривень.

Вважаючи перераховане вище майно та грошові кошти їх з відповідачем ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя, яке вони після розірвання шлюбу не можуть добровільно розділити, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати зазначені: легковий автомобіль, земельну ділянку, незавершений будівництвом житловий будинок об'єктами їх спільною з відповідачем ОСОБА_3 сумісною власністю. Визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1213 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: АДРЕСА_4 та на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку на вказаній земельній ділянці. Стягнути з ОСОБА_3 в його користь грошову компенсацію - 1/2 вартості легкового автомобіля «КІА CEED» та 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк» у розмірі 4772,50 Євро, що відповідно до курсу НБУ становить 120887,42 гривень, та 1/2 частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 211885,50 гривень. Відшкодувати йому понесені судові витрати по справі.

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_3, вказуючи на те, що під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_1 ними у 2006 році за рахунок пільгового довгострокового кредиту на придбання житла, було набуто трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,7 кв.м. в АДРЕСА_1 звернулась в суд із зустрічним позовом про визнання права на спільне сумісне майно, у якому просила суд визнати за нею право власності на 3/4 частини зазначеної квартири. 02 червня 2016 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до суду було подано письмову заяву про уточнення та збільшення позовних вимог по зустрічному позову, у якій представник відповідача просив суд: визнати дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини цієї квартири; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нарахованих 28 січня 2016 року ОСОБА_1 грошових коштів, що становить 122720,11 грн., і стягнути з нього в її користь цю суму; відшкодувати їй понесені судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2016 року зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

20 вересня 2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3: автомобіль марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; земельну ділянку площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1213,00 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 126395 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне сумісне майно задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 67,7 кв.м (житловою площею 43,9 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

05 жовтня 2017 року додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить його в частині відмови йому у визнанні незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами об'єктом спільної сумісної власності подружжя та у визнанні за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Волинська область, скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати вказаний житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на 78/100 частин зазначеної квартири, залишивши у власності ОСОБА_3 22/100 частин цієї ж квартири, та стягнути з ОСОБА_3 в його користь 1408 грн. понесених судових витрат за подання апеляційної скарги. У решті рішення ОСОБА_1 просив залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, яке не виключено з цивільного обороту, в тому числі і незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який є предметом даного судового спору, і це на його думку цілком відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній в одній із його постанов, що не було враховано судом першої інстанції.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, визнавши право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири, безпідставно не взяв до уваги наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про те, що для набуття ними з відповідачем права власності на цю квартиру, ним були внесені грошові кошти, які є його особистою приватною власністю, що відповідно збільшує його частку в зазначеному нерухомому майні.

У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 просить його в частині часткового задоволення первісного і зустрічного позову, відмови у задоволенні частини позовних вимог за зустрічним позовом скасувати як незаконне і необґрунтоване, яке не відповідає дійсним обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольнити її зустрічний позов. Скасувати додаткове рішення суду та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції було дано невірну правову оцінку зібраним доказам.

Апеляційним судом Волинської області 04 грудня 2017 року ухвалено рішення , яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання об'єктом спільної сумісної власності автомобіля «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, стягнення компенсації 1/2 його вартості, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455, 36 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 відмовлено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 67,7 кв. м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3.

В решті рішення залишено без змін та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2017 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_3, з урахуванням вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку , що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково , а у задоволенні апеляційної скарги, поданої відповідачем ОСОБА_3, слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову поданого ОСОБА_1, а саме визнаючи спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 майно: легковий автомобіль марки «КІА CEED»; земельну ділянку площею 1213 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_4; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, і визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаних: земельної ділянки будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, що були використані для будівництва житлового будинку, стягуючи з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 126395 грн. - компенсацію 1/2 вартості автомобіля «КІА CEED», суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін спору як таке, що набуте ними в період шлюбу за спільні кошти, і їх частки у цьому майні є рівними.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 23 травня 1998 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей - синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

12 лютого 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між сторонами даного спору розірвано.

У період спільного проживання у шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за спільні кошти придбали 15 лютого 2008 року легковий автомобіль «КІА CEED» у Луцькій філії ТзОВ «Український автомобільний холдинг», сплативши 127650 гривень, а 18 лютого 2008 року земельну ділянку площею 1213,00 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_4 за 31987 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів та договором купівлі - продажу земельної ділянки.

Власником транспортного засобу у свідоцтві про його реєстрацію вказано відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, а позивач ОСОБА_1 зазначений у ньому як особа, яка має право на керування автомобілем.

Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 червня 2008 року, виданого на зазначену вище земельну ділянку, її власником є ОСОБА_3 На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок площею 455,36 кв.м., будівництво якого не завершене, і який не прийнятий в експлуатацію.

Крім того встановлено, що автомобіль «КІА CEED» 2 грудня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу був відчужений відповідачем ОСОБА_3 своїй матері ОСОБА_6

Згідно висновку №0-52 судової авто - товарознавчої експертизи від 21червня 2017 року, проведеної судовим експертом Волинської торгово-промислової палати, середня ринкова вартість спірного автомобіля «КІА CEED» 2008 року випуску становить 252790 гривень.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що все майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, крім речей індивідуального користування. Спростування даного положення щодо статусу спільного майна подружжя, можливе в судовому порядку одним із них за наявності достовірних і допустимих доказів.

Отже, врахувавши наведені норми матеріального права та встановивши наведені обставини і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції цілком підставно визнав спірне майно: легковий автомобіль, земельну ділянку, будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку спільною сумісною власністю сторін спору ОСОБА_1 і ОСОБА_3, а також визнав за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки та будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва спірного житлового будинку.

Крім того, вірним є висновок суду про те, що оскільки відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 відчужила легковий автомобіль, що являється спільним майном подружжя, без згоди іншого його співвласника ОСОБА_1, то в користь позивача з неї при поділі спільного їх майна підлягає стягненню половина вартості цього автомобіля за цінами на час розгляду даного позову в суді.

Таким чином, на думку апеляційного суду, рішення судом першої інстанції у зазначеній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права підстав для його зміни чи скасування у цій частині не вбачає.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_1 у визнанні спірного житлового будинку, будівництво якого велося ними з ОСОБА_3 в період шлюбу на земельній ділянці в АДРЕСА_4 не завершене, їх спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що даний об'єкт нерухомого майна як такий, що не прийнятий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано у відповідному реєстрі, не набув статусу житлового будинку, а тому не може бути самостійним об'єктом права власності.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є хибним і суперечить вимогам статті 60 СК України щодо статусу майна набутого подружжям під час шлюбу, оскільки позивач ОСОБА_1 не просив суд визнати право власності на незавершений будівництвом будинок, а лише просив визнати спірний будинок об'єктом їх спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_3 як подружжя, що цілком відповідає змісту вказаної вище норми матеріального права.

Таким чином, рішення судом першої інстанції в зазначеній частині не є законним і не відповідає вимогам матеріального права, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення даної позовної вимоги - визнання незавершеного будівництвом житлового будинку їх спільною сумісною власністю з відповідачем ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1 у визнанні незавершеного будівництвом житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя скасувати.

Визнати незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 455,36 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді