Провадження №2/447/4/18
Справа №447/1741/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

04.07.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карбовнік І. М.

при секретарі Вербовській У.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Демнянська сільська рада Миколаївського району, Львівської області про усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Демнянська сільська рада Миколаївського району, Львівської області про усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що рішенням № 21 від 25.02.1992 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради "Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку громадянинові ОСОБА_1" йому було виділено під будівництво житлового будинку земельну ділянку площею 0,15 га в с. Демня, якою він почав користуватися за цільовим призначенням.

Пізніше рішенням № 37 від 11.08.1994 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради "Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування" йому було надано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку в розмірі 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарської будівлі і для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі зазначеного рішення № 37 від 11.08.1994 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради "Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування" ним 02.04.1996 року було отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350, який зареєстровано за № 166 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

На цю земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, приватним підприємством "ГЕОВІВАТ" було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно його Державного акту про право власності на землю серії ЛВ № 1350 площа належної йому на праві власності земельної ділянки становить 0,15 га з геометричними розмірами по периметру від точки А через точки Б-В-Г за ходом годинникової стрілки - 25 метрів; 60 метрів; 25 метрів; 60 метрів.

На виділеній земельній ділянці згідно виданого будівельного паспорта на забудову земельної ділянки ним в 1992 році було розпочато будівництво житлового будинку, на який після завершення його будівництва було отримано право власності згідно рішення № 11 від 28.03.2012 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради "Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок та господарську будівлю", а також згідно Свідоцтва про державну реєстрацію прав № 148782 та Свідоцтва на нерухоме майно серії САЕ № 116832.

Однак відповідач ОСОБА_2 в період листопад 2013 року-березень 2014 року встановила огорожу своєї земельної ділянки у вигляді мурованої стіни на приватизованій ним земельній ділянці, незаконно захопивши таким чином частину його земельної ділянки та вчиняючи таким чином перешкоди у реалізації його права власності на цю земельну ділянку. Жодної огорожі в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 він не встановлював.

Відповідач ОСОБА_3 свою огорожу у вигляді сітки, прикріпленої до стовпчиків, на частині його земельної ділянки встановив кількома роками раніше, однак факт порушення ним його землеволодіння було встановлено лише під час судового розгляду справи за його позовом у спорі щодо усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку. Жодної огорожі в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 він не встановлював.

Сам факт незаконного захоплення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частини його земельної ділянки шляхом встановлення їх огорожі на його землі та вчинення таким чином перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку зафіксовано неодноразовими актами обстеження, зокрема, актами обстеження його земельної ділянки від 11.09.2012 року та від 16.11.2013 року, а також складеною землевпорядником ОСОБА_4 схемою земельних ділянок по вул. Польова с. Демня. Встановлення зазначеними відповідачами їх огорожі на його землі спричинило до зменшення площі його земельної ділянки на 0,0065 га, внаслідок чого загальна площа його земельної ділянки зменшилася з 0,15 га до 0,1435 га.

Внаслідок неправомірних дій обох відповідачів, які встановили свої огорожі на його землі, з їх вини змінилися геометричні розміри по периметру його земельної ділянки від точки А через точки Б-В-Г за ходом годинникової стрілки на - 25.30 метрів; 59.19 метрів; 23.10 метрів; 59.53 метрів, що призвело до зменшення загальної площі його землі до 0,1435 га. Зокрема, ширина його земельної ділянки між точками В* і Г з 25 метрів зменшилася до 23 метрів 10 сантиметрів, тобто на 1 метр 90 сантиметрів і таке зменшення ширини моєї земельної ділянки спричинило становлення обома відповідачами їх огорож.

Для усунення перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку необхідно, щоби відповідач ОСОБА_2 демонтувала (знесла) з його землі свою огорожу господарства по всій довжині цієї огорожі від точки Б до точки В згідно його Плану зовнішніх меж земельної ділянки на Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350, звільнивши таким чином його земельну ділянку по її ширині на відстань 95 сантиметрів в напрямку від точки Г до точки В згідно вищезазначеного Плану на його Державному акті.

Також, для усунення перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку необхідно, щоби відповідач ОСОБА_3 демонтував (зніс) з його землі свою огорожу господарства по всій довжині цієї огорожі від точки А до точки Г згідно його Плану : зовнішніх меж земельної ділянки на Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350, звільнивши таким чином його земельну ділянку по її ширині на відстань 95 сантиметрів в напрямку від точки В до точки Г згідно вищезазначеного Плану на його Державному акті, у звязку з чим просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні позовній заяві та просили таку задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та пояснили, що самовільного захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1 не було, оскільки при проведенні судово-технічної земельної експертизи було встановлено, що земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_1, у її верхній частині ( по плану ДА А-Б) ширша за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2 на 30 см., а її земельна ділянка - у тій частині менша, замість ширини 25 м має лише 24 м 49 см. Загальна площа земельної ділянки ОСОБА_2 замість 1500 кв.м має лише 1476 кв. м, тобто менша на 24 кв. м. Зайвої площі земельної ділянки ОСОБА_2 у с. Демня по вул. Польовій, 31 не має. У ОСОБА_1 дійсно земельна ділянка менша на 65 кв. м, але це не з причини чи вини ОСОБА_2, оскільки позивач не був присутнім при наділенні земельної ділянки під забудову та встановленні твердих межових знаків, отже, могла бути й похибка при намірі, але це не стосується ОСОБА_2, у звязку з чим просила в задоволенні позову відмовит в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п.п. «а», «б» ст. 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні.

Як встановлено в судовому засіданні позивачу згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350 від 02.04.1996 року належить земельна ділянка, що розташована за адресою с. Демня, вул. Польова 29, Миколаївського району, Львівської області. Згідно Державного акту про право власності на землю серії ЛВ № 1350 площа належної ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки становить 0,15 га з геометричними розмірами по периметру від точки А через точки Б-В-Г за ходом годинникової стрілки - 25 метрів; 60 метрів; 25 метрів; 60 метрів.

На виділеній земельній ділянці згідно виданого будівельного паспорта на забудову земельної ділянки позивачем в 1992 році було розпочато будівництво житлового будинку, на який після завершення його будівництва було отримано право власності згідно рішення № 11 від 28.03.2012 року виконавчого комітету Демнянської сільської ради "Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок та господарську будівлю", а також згідно Свідоцтва про державну реєстрацію прав № 148782 та Свідоцтва на нерухоме майно серії САЕ № 116832.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні фактична площа земельної ділянки позивача ОСОБА_1 не відповідає площі земельної ділянки, вказаній у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1350 від 02.04.1996 року. Даний фак підтверджений висновком судової земельно - технічної експертизи від 29.05.2017 року, однак позивачем в судовому засіданні не доведено, що саме незаконні дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призвели до зменшення розміру його земельної ділянки, оскільки фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 є також меншою від площі земельної ділянки, вказаній у Державному акті на право приватної власності на землю.

Згідно висновку судової земельно - технічної експертизи № 6055-6061 від 29.05.2017 року вбачається, що фактичні площі земельних ділянок № 27, 29, 31, 33, 35 по вул. Польовій в с. Демня, Миколаївського району, Львівської області, що належать відповідно ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідають площі та межам, що визначені у Державних актах на право власності на вказані земельні ділянки.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено обставин, на які сторона посилається на підтвердження своїх вимог, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не надано, зокрема, доказів, що підтверджують факт порушення права позивача на користування земельною ділянкою, власне відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Карбовнік І. М.