12.07.2018 Єдиний унікальний № 371/1539/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 181/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Федорчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася позивач та просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що вона з 13 грудня 2014 року по 06 лютого 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 06 лютого 2017 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати із нею. З моменту розірвання шлюбу вона забезпечує та забезпечувала комфортне проживання для дитини. Проживання дитини із нею відповідає інтересам дитини, вона має можливість забезпечити належні умови проживання та виховання дитини.

В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві начальник служби ОСОБА_4 просив слухати справу у відсутності їх представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законам або договором.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права.

Позивач звернулася за судовим захистом у зв'язку із тим, що вона з відповідачем не може дійти згоди, щодо визначення місця проживання їхньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, видане 08 серпня 2017 року Золотоніським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.6).

Згідно договору оренди від 11 вересня 2017 року позивачка орендує двох кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Актом обстеження умов проживання від 20 листопада 2017 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, проживають та зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6. Для виховання та розвитку дитини створено наступні умови: дівчинка проживає в кімнаті з братом окремо, в кімнаті є ліжка, шафа для одягу, стіл для ігор, іграшки, книги, особисті речі. Стосунки в сім'ї теплі, існує взаєморозуміння і повага. В квартирі створені належні умови для проживання дитини (а.с.9).

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно довідки ПП «Інком Плюс» № 9/17 від 18 жовтня 2017 року позивачка працює диспетчером та отримує заробітну плату у розмірі 3200 грн. Крім того, вона отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені та на її користь стягуються з відповідача аліменти на її утримання та дитини.

Позивачка за місцем проживання характеризується, як особа відносно якої скарг від мешканців будинку не надходило.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, спільного побуту чи господарства не ведуть, суперечностей щодо предмету позову між ними немає, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення, суд задовольняє позов в повному обсязі.

На підставі Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 161 СК України, ст.ст. 4, 12, 81, 206, 247, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

3. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук