Справа №461/3189/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстрований також ОСОБА_4, який є сином попереднього власника житла. Зазначає, що відповідач фактично не проживав у вказаній квартирі, не вчиняв жодних дій як наймач житла та не брав участі в оплаті комунальних послуг. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2018 року дана позовна заява була залишена без руху. Заявою від 27 квітня 2018 року, яка надійшла до суду 04 червня 2018 року недоліки позовної заяви усунуті.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 10.30 год. 13 липня 2018 року, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак від представника позивача - ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, що дає суду можливість вважати, що відповідач визнає позов.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_6, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, 04 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., реєстровий номер 281 /а.с. 5, 6/.

Відомості про реєстрацію права власності на підстав договору купівлі-продажу внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 119698457 від 04 квітня 2018 року /а.с. 7/.

Відповідно до довідки №1074, виданої 19 березня 2018 року ЛМКП «Айсберг», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, ОСОБА_3, який є сином попереднього власника - ОСОБА_6 /а.с. 8/.

Зі змісту заяви ОСОБА_3, посвідченої 04 квітня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петренко О.В., реєстровий номер 518 /а.с.10/ вбачається, що останній просить цією заявою зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з реєстрацією за новим місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2018 року ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 04 квітня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петренко О.В., реєстровий номер 519 /а.с. 9/ зверталася із заявою до Галицької районної адміністрації ЛМР про зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 11/. Однак, 16 квітня 2018 року у знятті з реєстрації відповідача відмовлено.

Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Крім того, відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, висновків, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин, відповідач є таким, що втратив право користування житлом, оскільки у колишньої власниці житла після відчуження квартири припинилось право власності на неї, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у членів їх сім'ї, тому позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації .

З вказаних вище підстав позов в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованим.

Разом з тим, позов в частині зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягає, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим, зокрема, вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, №6-57цс11.

У зв'язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивача є визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Оскільки, наявність судового рішення про визнання ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловими приміщеннями є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача із спірної квартири.

На підставі ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв'язку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції №0.0..1 від 27.04.2018 року, а з відповідача на корить позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.5, 10, 13, 142, 206, 247, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.319, 346, 405 Цивільного кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 (місце проживання: 79007, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Повернути ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) з державного бюджету 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції №0.0..1 від 27.04.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: 79007, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Зубачик Н.Б.