Дата документу 20.12.2018
ЄУ № 420/2187/18
Провадження №2/420/889/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20 грудня 2018 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Чалий А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, сільськогосподарського виробничо-обслуговуючого кооперативу «Слобожанський» про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору головне управління Держгеокадастру у Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 6.57 в умовних кадастрових нектарах, рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства Ілліча на території Новопсковського району Луганської області, вартістю 129751,61 та відстрочити сплату судового збору при зверненні до суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору слід відмовити, а позов залишити без руху, так як він не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Враховуючи, що відстрочка сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та є правом, а не обов'язком суду щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-ІV від 05.06.2003 основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згідно з п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Однак, в позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні відомості про звернення до уповноваженого органу з метою отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, позивачем, в порушення вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не вжито всіх необхідних заходів досудового врегулювання спору.

Враховуючи, що позивачу необхідно сплатити судовий збір та усунути зазначені судом недоліки, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_2 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. 175 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст.ст.136, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, сільськогосподарського виробничо-обслуговуючого кооперативу «Слобожанський» про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору головне управління Держгеокадастру у Луганській області, залишити без руху, надавши йому строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Новопсковського районного суду

Луганської області ОСОБА_3