Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 672/720/16-ц

провадження № 61-21356св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року у складі судді Сакенова Ю. К. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Федорової Н. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 06 червня 2008 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого стало ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМSМЕМ00/040/2008, а 07 грудня 2009 року - додатковий договір до цього кредитного договору.

Повернення кредиту було забезпечене договором поруки від 07 грудня 2009 року, укладеним між банком і ОСОБА_5

Перед укладенням кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» не надало їй, як споживачу банківських послуг, інформації в письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (у відсотковому значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Крім того, банк самовільно вніс виправлення відсоткової ставки у кредитному договорі з 4,05 % на 4,5 %.

Максимальний відсоток передбачений умовами договору має становити 22,05 % річних, проте в додатку № 1 до кредитного договору банк застосував відсоткову ставку 25,96 % річних.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки.

Ураховуючи наведе, позивач просила визнати недійсним указаний кредитний договір.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суди не звернули уваги на те, що у кредитному договорі відсутні розрахунок сукупної і реальної вартості та абсолютного подорожчання кредиту, значення відсоткової ставки, перелік і розмір усіх комісій, детальний графік платежів. Також, на переконання заявника, не було досліджено факту фальсифікації зі сторони банку щодо збільшення розміру відсоткової ставки. Крім того, суди не врахували тієї обставини, що фактично вона не отримувала кредитних коштів за оспорюваним договором.

У статті 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу № 672/720/16-ц та матеріали касаційного провадження передано судді-доповідачеві.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 06 червня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір № СМSМЕМ00/040/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 87 114 грн строком до 05 червня 2018 року зі сплатою відсотків: фіксований відсоток 4,5 % + FIDR.

Також сторони підписали додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту, у якому детально визначені щомісячні платежі в розмірі 725 грн 95 коп. (із червня 2008 року до червня 2018 року), сукупна вартість кредиту, розміри комісій, платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту.

Додатковим договором від 07 грудня 2009 року сторони погодили інший графік погашення кредиту, а саме: з 07 грудня 2009 року до 06 лютого 2010 року, погашення основної суми кредиту повинно здійснюватися в розмірі 175 грн 61 коп., а з 05 березня 2010 року - в розмірі 742 грн 47 коп.

23 вересня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого до ТОВ «ОТП Фактоинг Україна» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за оспорюваним кредитним договором від 06 червня 2008 року № СМ-SМЕМ00/040/2008.

Позичальник має заборгованість за кредитним договором, що підтверджується рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 вересня 2016 року (справа № 672/1144/15-ц), яке набрало законної сили. Зокрема, цим рішенням зі ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року № CM-SME M00/040/2008 у сумі 84 930 грн 45 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив висновок про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору кредиту недійсним.

Колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Установивши, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний обома сторонами, які досягли згоди щодо всіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, суди обґрунтовано відмовили у визнанні оспорюваного правочину недійсним.

Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконувала їх; відповідач надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки. Договір підписаний позивачем, у ньому міститься повна інформація щодо умов кредитування.

Крім того, суди правильно врахували наявність судового рішення про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат