АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/5416/2018

Унікальний номер 761/12901/13-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Піхур О.В., по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ФатхутдіновоюІ.В., ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок №23, розташований за адресою: м. Київ, вул. Печенізька.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 05 квітня 2013 року було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному житлового будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 вже давно хворіє на психічне захворювання, у зв'язку з чим стоїть на обліку в психоневрологічному диспансері №3 м. Києва, в момент підписання даного договору від 05 квітня 2013 року, хоча і був дієздатним, але перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215, 216, 225 ЦК України, а також стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на правову допомогу. (т.1 а.с.2-5, 27-28, 75-84, 88-94)

Відповідач ОСОБА_2, його представник - адвокат ОСОБА_7 у письмових запереченнях проти позову вважали вимоги позивача незаконними, безпідставними, необґрунтованими та такими, що вводять суд в оману. Вказували, що надана позивачем довідка психоневрологічного диспансеру Подільського району від 29 травня 2013 року не може давати будь-яких підстав для визнання позивача недієздатним, крім того 09 вересня 2013 року ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на представництво інтересів в судах, з якої вбачається, що приватним нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_3 та перевірено його дієздатність. Таким чином вважали, що позивач разом зі своїми представниками по нотаріально засвідченій довіреності не надали суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження факту недійсності договору купівлі-продажу від 05 квітня 2013 року, а тому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. (т.1 а.с.112-119 т.3 а.с.13-16)

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_10 у письмових запереченнях проти позову зазначила, що волевиявлення позивача на укладення договору купівлі-продажу підтверджується його діями направленими на підготовку та збирання документів, зокрема 28 березня 2013 року здійснено реєстрацію права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно, отримано довідки ЖЕК «Татарка» від 29 березня 2013 року та від 04 квітня 2013 року, замовлено проведення незалежної оцінки. Вважала, що психічні розлади у особи це тимчасовий стан, на який можуть вплинути певні фактори, а висновки психіатрів та встановлений діагноз «Органічний шизофромний розлад» в певний період не свідчить про тимчасову недієздатність позивача в момент укладення договору купівлі-продажу. При цьому, проведеною в справі амбулаторною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність позивача в момент укладення ним договору купівлі-продажу від 05 квітня 2013 року, тому волевиявлення позивача щодо укладення вказаного правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, а зібрані у справі документи зі сторони представника позивача не свідчать про те, що в момент укладення договору позивач не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. (т.3 а.с.42-47)

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві подав письмові пояснення за змістом яких розгляд справи залишив на розсуд суду.(т.2 а.с.247-249)

Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_11 позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.(т.3 а.с.137-140)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В., Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, ОСОБА_1, посвідчений 05 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 240. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 830,00 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 830,00 грн. (т.3 а.с.141, 143-147)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення. (т.3 а.с.214-216)

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_10 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. На обґрунтування скарги зазначила, що проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 в момент підписання ним договору купівлі-продажу на конкретну дату 05 квітня 2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що в період підписання договору він страждав на «Шизофренію». Відповідь експерта на поставлене питання, що «За своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними» вказує на припущення і взагалі описова частина експертизи містить в собі ряд неточностей, які суд першої інстанції не врахував при винесенні рішення. Вказувала, що суд першої інстанції помилково взяв за основу лише висновок судово-психіатричної експертизи від 15 серпня 2017 року не оцінивши його з іншими доказами, які підтверджують, що позивач цілеспрямовано приймав участь у продажі своєї нерухомості, розумів значення своїх дій та керував ними в момент підписання договору купівлі-продажу 05 квітня 2013 року. (т.3 а.с.220-226)

Апеляційні скарги від інших осіб, які беруть участь у справі на вказане рішення суду не надходили.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року. (т.4 а.с.1-6)

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві - ОСОБА_12 подала відзив за змістом якого розгляд справи залишила на розсуд суду. (т.4 а.с.18-20)

Зважаючи на положення пункту 8 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_13 заперечували проти скарги і просили її відхилити. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві- Лазаріді О.А. покладалась на розсуд суду.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені врученням повістки представнику ОСОБА_10, остання направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу 05 липня 2018 року без її участі та без участі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Про час та місце розгляду справи 09 липня 2018 року представник відповідачів ОСОБА_10 була сповіщена 05 липня 2018 року особисто, інші особи розміщенням оголошення на веб-сайті Судова влада України. (т.4 а.с.15-16, 30-47)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2013 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку номер 23 за адресою: м. Київ, вул. Печенізька, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., за реєстровим №240, відповідно до якого позивач передав у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному житлового будинку. (т.1 а.с.7)

Відповідно пункту 4 вказаного договору купівлі-продажу, житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фатхутдіновою І.В. 15 квітня 2009 року, зареєстровано в реєстрі №562, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28 березня 2013 року.

Відповідно консультативного висновку психоневрологічного диспансеру Подільського району м. Києва від 29 травня 2013 року, ОСОБА_3 знаходився на обліку з 2010 року до травня 2013 року (т.1 а.с.80)

Відповідно висновку судово-психіатричного експерта № 191 від 12 березня 2015 року, ОСОБА_3 у зв'язку з приведеними особливостями його психічного стану та відомостями з медичної документації про наявність у нього стійкого хронічного психічного розладу, потребує проведення стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи в КМЦСПЕ. (т.2 а.с.37-43)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у справі №757/14166/15-ц ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (т.3 а.с.70)

Даним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у справі №757/14166/15-ц було встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з грудня 2013 року та по час винесення рішення перебуває на обліку в Київському міському ПНД№1 з діагнозом «Шизофренія параноїдна. Дефектний стан». Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 907 від 27 грудня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на шизофренію параноїдну, безперервний тип перебігу, дефектний стан, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (т.3 а.с.70)

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів визнала вищевказані обставини встановленими.

Проведеною по справі судово-психіатричною експертизою (висновок судово-психіатричного експерта № 142 від 15 серпня 2017 року) надано відповіді на поставлені питання, що ОСОБА_3 в період підписання договору купівлі-продажу (05.04.2013) страждав на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. За своїм психічним станом на той період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. (т.3 а.с.108-112)

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 цього Кодексу).

Висновок судово-психіатричної експертизи № 142 від 15 серпня 2017 року, що складено по даній справі містить чітку відповідь на поставлене питання, що ОСОБА_3 в період підписання договору купівлі-продажу, саме 05 квітня 2013 року страждав на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, за своїм психічним станом на той період він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги, що висновок експертизи не охоплює період (момент) підписання договору.

Висновок судово-психіатричної експертизи № 142 від 15 серпня 2017 року є цілком повним і ясним, не викликає сумнівів в його правильності, ґрунтується на дослідженні чисельної медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному та стаціонарному дослідженню психічного стану ОСОБА_3 та не суперечить наявним у справі доказам.

Зазначена експертиза є комісійною, оскільки її проведено трьома експертами вищої кваліфікаційної категорії, вищого кваліфікаційного класу, із значним стажем роботи по спеціальності.

За результатами проведених досліджень думки всіх трьох експертів збіглися, в зв'язку з чим вони підписали єдиний висновок.

Представник скаржників у апеляційній скарзі зазначала, що висновок експерта суперечить показанням свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_1, які стверджують, що поведінка ОСОБА_3 була нормальною і адекватною.

При проведенні судової психіатричної експертизи членами комісії та лікарем були досліджені матеріали справи, зокрема показання всіх свідків. У висновку експертизи зазначено, що по справі в судовому засіданні були допитані свідки, які по різному описують психічний стан підекспертного. Так, свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 будь-яких порушень з боку психіки у ОСОБА_18 не описали та пояснили, що він виглядав адекватно, ніяких дивацтв у його поведінці не помітили. Покази даної групи свідків суттєво протирічать даним, які містяться в чисельній медичній документації з різних психіатричних установ, які свідчать про наявність у підекспертного достатньо важких психічних порушень. В той же час, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_19 відмітили, що поведінка ОСОБА_3 неадекватна, покази даних свідків цілком узгоджуються з даними, які містяться в наданій медичній документації та свідчать про наявність психічних розладів у підекспертного.

Так само колегія суддів визнала неспроможними доводи апелянта що ОСОБА_3 в момент підписання договору купівлі-продажу будинку розумів значення своїх дій та керував ними, оскільки ним було видано нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на представництво інтересів в судах, оскільки ці доводи не спростовують висновків проведеної по справі судово-психіатричної експертизи.

За таких обставин, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 липня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Н.В.Поліщук