Провадження № 4-с/520/74/18
УХВАЛА

09.07.2018 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Луняченка В.О., при секретарі Нефедової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одеса скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) на рішення державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

18.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в якій просить поновити строк на подання скарги, скасувати повідомлення головного державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.05.2018 року №17341 про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання.

Свою скаргу заявник обґрунтовував тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2016 року по справі № 520/17500/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 728 (сімсот двадцять всім) гривень щомісячно, починаючи з 25.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.10.2017 року.

13.04.2018 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист.

02.05.2018 року заявник подала виконавчий лист до Першого Малиновського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області.

08.06.2018 року остання отримала повідомлення головного державного виконавця Першого Малиновського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.05.2018 №17341 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з підстав пропущення строку пред'явлення виконавчого листа до (п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

З зазначеною постановою ОСОБА_1 категорично не згодна, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У скарзі ОСОБА_1 просить також справу розглядати за її відсутністю.

У судове засідання представник Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання боржник ОСОБА_3 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2016 року по справі № 520/17500/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 728 (сімсот двадцять всім) гривень щомісячно, починаючи з 25.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.10.2017 року.

13.04.2018 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист.

02.05.2018 року заявник подала виконавчий лист до Першого Малиновського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з повідомленням головного державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.05.2018 року за №17341 року виконавчий лист № 520/17500/15-ц виданий 13.04.2018 року київським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 728 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття тобто до 12.10.2017 року ОСОБА_1 повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем пропущений строк предявлення виконавчого документу до виконання.

Вказане повідомлення державного виконавця було отримане стягувачем ОСОБА_1 08.06.2018 року ну особисто на руки у відділ ДВС.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обовязки і права виконавців, обовязковість вимог виконавців.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги до змісту виконавчого листа передбачені положенням ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої передбачено, що потрібно зазначити у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини 4 ст. 4 Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо він не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26цього Закону.

З викладеного вбачається, що Рішення суду про стягнення аліментів ухвалено 14.04.2016 року

Аліменти присуджено на період з 25.12.2015 до 12.10.2017 року.

12.10.2017 року син досяг повноліття.

Виконавчий лист подано до виконання 02.05.2018 року, тобто вже після досягнення сином повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-УІІІ) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною 3 ст. 12 Закон №1404-VIII визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

За логікою державного виконавця із закінченням періоду на який присуджено аліменти втрачається право на пред'явлення виконавчого листа.

Однак із такою думкою не можна погодитись оскільки вона не ґрунтується на нормах матеріального права.

У випадку стягнення періодичних платежів, частина 3 ст. 12 Закон №1404-VIII збільшує загальний трирічний строк пред'явлення виконавчого документа до усього періоду, на які присуджені періодичні платежі, але не обмежує загальний трирічний строк періодом, на який присуджені платежі.

Той факт, що ч. З ст. 12 Закону №1404-УІІІ розширює, а не звужує загальний трирічний строк, визначений у ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VIII узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 194 СК України відповідно до якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, із вимогами ч. 4 ст. 194 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а також із вимогами п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону відповідно до якої у випадку існування заборгованість із стягнення відповідних платежів закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

В противному випадку невиконанні аліментні зобов'язання батьків припинялись лише самим фактом досягнення дитиною повноліття, а батькам, які протягом періоду присудження платежів ухилялись від утримання своїх дітей потрібно було лише дочекатись досягнення дитиною повноліття, щоб звільнитися від невиконаних обов'язків зі сплати аліментів.

Але такий підхід суперечив би гарантіям проголошеним у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, ст. 51 Конституції України та вимогам ст. ст. 141, 180 СК України, оскільки знімав би зобов'язання з одного із батьків та переклав обов'язки обох батьків на одного з них.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно із запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов'язковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника - боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин, щодо виконання судового рішення.

Європейський суду з прав людини наголосив у рішенні від 15 січня 2010 року, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v.Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reporst of Judments and Decisions1997-II).

Розглядаючи справу із аналогічними правовідносинами Збаразький районний суд Тернопільської області зазначив в ухвалі від 26 березня 2018 року по справі 598/467/15-ц, що строк для пред'явлення вищевказаного виконавчого листа до виконання не було пропущено, так як згідно Закону України «Про виконавче провадження» він становить три роки, а щодо стягнення аліментів, то це строк збільшений до усього періоду, на який присуджені платежі, а не навпаки обмежений цим періодом, тобто, на думку суду, в даному випадку підлягає застосування строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, який є більшим і забезпечує право стягувача на виконання рішення суду.

У звязку з домовленістю між боржником і стягувачем згідно якої в рахунок виконання зобовязань з утримання сирна боржник обіцяв переоформити на сина частину нерухомості, що не заборонено законодавством ОСОБА_1 не звертала виконавчий лист до виконання, однак боржник уник виконання зобовязання з моменту досягнення сином повноліття, але згідно з вимогами чинного законодавства аліменти стягуються за рішенням суду з дня звернення позивача до суду х позовом про стягнення аліментів. З часу винесення рішення у ОСОБА_3 вже існувала заборгованість по сплаті аліментів.

На момент звернення до виконавчої служби (02.05.2018 року) ОСОБА_1 не пропущено трирічний строк на пред'явлення до виконання судового рішення від 14.04.2016, а тому рішення - повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу у зв'язку із пропущенням такого строку є незаконним.

Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби судовий збір не сплачується.

За вказаних обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування повідомлення головного державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.05.2018 року №17341 про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує виконавця або іншу посадову особу ДВС задовільними вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 137, 447, 448 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.05.2018 року №17341 про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суду м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її винесення.

Якщо було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в цей же строк з дня вручення йому копії рішення (ухвали).

Суддя Луняченко В. О.