Справа№ 717/940/18
21 листопада 2018 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого - судді: Туржанського В.В.
при секретарі: Тихоненко І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка розташована в м. Київ вул. Володимирська, 26 та Чернівецького прикордонного загону, який розташований в м. Чернівці вул. Герцена, 2А, до ОСОБА_1, жительки с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області та ОСОБА_2, жителя с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області, про визнання недійсним договору дарування та зобов'язання вчинити дії.
Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить:
1.визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області), виданий 23 липня 2010 року за реєстровим №1752 приватним нотаріусом Лакустою В.І.
2.зобов'язати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,8589 шляхом демонтажу металевого паркану (огорожі) на мінімально допустиму відстань від цегляної двоповерхової нежитлової будівлі (будинку) площею 33,4 м2 до лінії інженерно-технічних споруд Чернівецького прикордонного загону.
Представник позивача - Чернівецького
прикордонного загону: Петров С.К.
Представник позивача - Адміністрації
державної прикордонної служби
України: Кушнір М.І.
Представники відповідачки: ОСОБА_7
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Відповідач надіслав до суду заяву у якій просить відмовити у задоволенні вимог.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася.
Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився.
Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у межах прикордонної смуги не можуть знаходитися земельні ділянки недержавної форми власності. Прокурор вважає, що договір слід визнати недійсним, оскільки будинок розташований в межах прикордонної смуги. Законодавчо ширина прикордонної смуги не визначена. Прикордонна смуга розташована до лінії інженерно-технічних споруд. Остання споруда від лінії державного кордону це спостережна вежа на відстані 400 метрів і вся територія від лінії державного кордону і до спостережної вежі є прикордонною смугою. На земельній ділянці, яка огороджена відповідачкою, відсутні інженерно-технічні споруди. Прокурор вважає, що договір дарування слід визнати недійсним з тих підстав, що такий договір суперечить закону. Крім того, немає доказів, що подарований будинок належав відповідачу ОСОБА_2
Представник позивача - Чернівецького прикордонного загону Петров С.К. в судовому засіданні підтримав позов тільки в частині вимоги про демонтаж металевої огорожі. Зокрема, Петров С.К. пояснив, що така огорожа розташована за межами населеного пункту. Огорожа перериває контрольно - слідову смугу вздовж лінії державного кордону. Між огорожею та інженерним загородженням „Єгоза" лише стежка. Це ускладнює охорону державного кордону. Земельна ділянка огороджена відповідачкою знаходиться в державній власності. Це землі сільськогосподарського призначення. ОСОБА_1 не є власником або користувачем огородженої нею земельної ділянки. Огорожу необхідно демонтувати для облаштування інженерно-технічних споруд. На даній ділянці кордону прикордонна смуга розташована від лінії державного кордону до краю контрольно-слідової смуги. Фактична ширина контрольно-слідової смуги складає три метри.
Представник позивача - Адміністрації державної прикордонної служби України Кушнір М.І. в судовому засіданні підтримав позов тільки в частині вимоги про демонтаж металевої огорожі. Кушнір М.І. пояснив, що Чернівецький прикордонний загін набуває право користування тільки на необхідні земельні ділянки. На огородженій земельній ділянці відсутні інженерні споруди. Встановлена огорожа не дає змоги продовжити контрольно-слідову смугу. Тому паркан необхідно перенести для облаштування контрольно-слідової смуги шириною три метри.
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що не визнає позов повністю. ОСОБА_9 пояснила, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 огородила не входить до прикордонної смуги. Договір дарування відповідає вимогам статей 203, 717 ЦК України, а тому позов у цій частині є безпідставним. Крім того, територія Росошанівської сільської ради не належить до переліку сільських рад на території яких встановлено прикордонну смугу і запроваджено прикордонний режим.
Судом встановлено, що 23 липня 2010 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування нежитлової будівлі в урочищі „Пасіка" на території Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області. Вказана обставина стверджується копією договору дарування. Право власності ОСОБА_1 на таку нежитлову споруду зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказана обставина стверджується інформаційною довідкою №125243916 від 24.05.2018 року. Навколо земельної ділянки, на якій розташована ця нежитлова споруда, ОСОБА_1 встановила металеву огорожу висотою три метри. Ширина огорожі 60 метрів, довжина 120 метрів. Відстань від цієї огорожі до встановленого вздовж лінії державного кордону між Україною та Молдовою спірального загородження „Єгоза" з одного боку становить 1 метр, з іншого боку 2,3 метра. Наявна вздовж спірального загородження „Єгоза" контрольно-слідова смуга шириною три метри переривається металевою огорожею. Таким чином, встановлена ОСОБА_1 огорожа перешкоджає облаштуванню інженерно-технічних споруд вздовж лінії державного кордону. Вказані обставини стверджуються копією акту обстеження земельної ділянки від 02 жовтня 2018 року та фототаблицею до рапорту. Земельна ділянка, яка огороджена відповідачкою ОСОБА_1 належить до державної власності і знаходиться поза межами населеного пункту. Вказана обставина стверджується довідкою Росошанівської сільської ради Кельменецького району №1114 від 01 жовтня 2018 року.
Між сторонами склалися земельні правовідносини.
Суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійним договору дарування нежитлової будівлі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід відмовити виходячи із наступного.
В якості підстав позову прокурор зазначив, що нежитлова будівля розташована в межах прикордонної смуги. Прокурор вважає, що має місце незаконне використання земельної ділянка, яка належить до земель оборони.
У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що нежитлова будівля розташована в межах прикордонної смуги або на земельній ділянці, яка належить до земель оборони.
Згідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається
Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлені наступні вимоги:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Прокурор не надав суду доказів, які б підтверджували жодну з підстав недійсності правочину передбачених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Суд вважає безпідставними посилання прокурора на те, що подарована нежитлова споруда розташована в межах прикордонної смуги. Зокрема, згідно Постанови КМУ №1147 від 27 липня 1998 року з урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Прокурор не надав суду доказів, що нежитлова будівля розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Суд вважає безпідставним посилання прокурора на те, що прикордонна смуга розташована в даному випадку від лінії державного кордону і до металевої спостережної вежі на відстані близько 400 метрів від лінії державного кордону. В матеріалах справи відсутні докази того, що така вежа входить до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Суд вважає безпідставними посилання прокурора на те, що подарована нежитлова споруда розташована на земельній ділянці яка належить до земель оборони.
Зокрема, згідно до статті 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що земельна ділянка, на якій розташована подарована нерухома споруда, була надана для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Прокурор не довів, що договір дарування жодним чином порушує права позивачів.
Суд вважає, що позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,8589 шляхом демонтажу металевого паркану (огорожі) на мінімально допустиму відстань від цегляної двоповерхової нежитлової будівлі (будинку) площею 33,4 м2 до лінії інженерно-технічних споруд Чернівецького прикордонного загону слід задовольнити частково.
Зокрема, по справі встановлено, що встановлена відповідачкою огорожа перешкоджає облаштуванню інженерно-технічних споруд вздовж лінії державного кордону. Таким чином, встановлена позивачкою огорожа порушує права позивачів.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушила право власності держави на земельну ділянку, а саме право володіння та користування земельною ділянкою, яку огородила ОСОБА_1
Виходячи із зазначеного, очевидною є неправомірність дій відповідачки, яка здійснила безпідставне самовільне захоплення земельної ділянки, яка їй не належить, встановила на цій земельній ділянці огорожу.
Згідно з ч. 1 ст.116, ст.125 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до абз. 15 ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Зі змісту п. б. ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до вимог ст.96 ЗК України землекористувачі, між іншим, зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Згідно з ч. 1 ст. 116, ст. 125 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка ОСОБА_1 не довела суду що вона набула право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона встановила металеву огорожу.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Зокрема, ОСОБА_1 слід зобов'язати усунути перешкоди, які вона чинить адміністрації Державної прикордонної служби України та Чернівецькому прикордонному загону у користуванні земельною ділянкою, а саме ОСОБА_1 слід зобов'язати демонтувати металеву огорожу встановлену нею в урочищі „Пасіка" на території Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області в межах прикордонної смуги.
У визнанні недійсним договору дарування нежитлової будівлі слід відмовити.
Суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь військової прокуратури Чернівецького гарнізону слід стягнути 1762 гривні в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 77,96, 116, 125, 211 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель", Постанови КМУ №1147 від 27 липня 1998 року, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 137,141, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка розташована в м. Київ вул. Володимирська, 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00034039, та Чернівецького прикордонного загону, який розташований в м. Чернівці вул. Герцена, 2А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_3, до ОСОБА_1, жительки с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, про визнання недійсним договору дарування та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителя с. Росошани Кельменецького району Чернівецької області - відмовити повністю.
Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди, які вона чинить Адміністрації Державної прикордонної служби України та Чернівецькому прикордонному загону у користуванні земельною ділянкою, а саме зобов'язати демонтувати металеву огорожу встановлену ОСОБА_1 в урочищі „Пасіка" на території Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області в межах прикордонної смуги.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової прокуратури Чернівецького гарнізону 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2018 року.

Суддя: