ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/279/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19580/18 за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року, постановлену суддею Братасюк В.М., у цивільній справі за поданням Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року начальник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Відділ примусового виконання рішень) звернувся в суд із поданням про звернення стягнення на мансардну надбудову над приміщенням паркетного цеху, зазначеного в плані під літ. «А» та мансардну надбудову над приміщенням складу під літ. «Б», що знаходяться за адресою м.Тернопіль вул. Текстильна, 32.

В обґрунтування вимог зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №50770340 з примусового виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 02.10.2009р. №8900 про звернення стягнення на нерухоме майно - приміщення паркетного цеху літ.А та приміщення складу літ.Б, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, будинок, 32, що належить, на праві власності ОСОБА_1 на загальну суму боргу 437742,61 коп. Зазначене нерухоме майно у виконавчому документі на підставі договору іпотеки, посвідченого 06 серпня 2007 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстровим № 8721, передано в іпотеку ПАТ «ОТП БАНК». Державним виконавцем 14.06.2016 року описано майно боржника а саме: приміщення паркетного цеху, площею 230,2 кв.м., та приміщення складу площею 81,8 кв.м. Загальна площа майна боржника складає 312 кв.м. В процесі проведення опису майна виявлено на двох приміщеннях зведені мансардні надбудови, які не мають технічної документації. ОСОБА_1 не зареєстрував у встановленому законом порядку частину нерухомого майна за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, будинок, 32, яке йому належить, що є перешкодою для державного виконавця вчинити стягнення на таке майно.

З огляду на викладене просить суд звернути стягнення на мансардну надбудову над приміщенням паркетного цеху, зазначеного в плані під літ. «А» та мансардну надбудову над приміщенням складу під літ. «Б», що знаходяться за адресою м.Тернопіль вул.Текстильна, 32.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року постановлено:

В задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Не погодившись із даною ухвалою Відділ примусового виконання рішень подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначає, що на даний час боржник ОСОБА_1 має заборгованість перед стягувачем, яка у добровільному порядку не погашена.

Наголошує на тому, що оскільки за боржником немає іншого майна, крім приміщення паркетного цеху літ.А та приміщення складу літ.Б, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, будинок, 32, та відсутні рахунки в банківських установах, то відмова в реєстрації у встановленому законом порядку частини нерухомого майна за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд.32, є перешкодою для звернення стягнення на вказане майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що звернення стягнення на мансардні надбудови можливе лише після документального встановлення належності цих надбудов або визнання права власності на них за боржником. Однак, Відділом примусового виконання рішень не подано суду документальних підтверджень щодо належності саме ОСОБА_1 мансардних надбудов, виявлених в процесі проведення опису майна.

Представник відділу примусового виконання рішень в судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи зв'язку з відрядженням державного виконавця для проведення виконавчих дій, в якого знаходиться виконавче провадження по справі.

Викладена обставина не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника Відділу примусового виконання рішень.

Представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, ухвалу суду вважає законною і обґрунтованою.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_2, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції установлено, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №50770340 з примусового виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 02.10.2009р. №8900 про звернення стягнення на нерухоме майно - приміщення паркетного цеху літ.А та приміщення складу літ.Б, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, будинок, 32, що належить, на праві власності ОСОБА_1 на загальну суму боргу 437742,61 коп.

Керуючись вимогами ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент проведення виконавчих дій) державним виконавцем 11.04.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання.

Зазначене нерухоме майно у виконавчому документі на підставі договору іпотеки, посвідченого 06 серпня 2007 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстровим №8721, передано в іпотеку ПАТ «ОТП БАНК».

Предмет іпотеки складається з: приміщення паркетного цеху, зазначеного в плані під літ.«А», площею 230,2 кв.м., та приміщення складу під літ.«Б» площею 81,8 кв.м., що знаходиться за адресою м.Тернопіль вул.Текстильна, 32.

На підставі відкритого виконавчого провадження №50770340, згідно ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 14.06.2016 року описано майно боржника, а саме: приміщення паркетного цеху, площею 230,2 кв.м., та приміщення складу площею 81,8 кв.м.

Факт належності майна боржнику підтверджується витягом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Загальна площа майна ОСОБА_1 складає 312 кв.м.

В процесі проведення опису майна виявлено на двох приміщеннях зведені мансардні надбудови, які не мають технічної документації. Матеріали стін приміщень (камінь - черепашник, матеріали стін надбудови дерево).

На даний час боржник має заборгованість перед стягувачем, яка у добровільному порядку не погашена.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що виявлена в ході проведення виконавчих дій будівля є самочинним будівництвом, крім того державним виконавцем не представлено суду доказів здійснення заходів щодо з'ясування належності вказаного майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 2 статті 331 ЦК України регламентує, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Частиною 2 даної статті визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду подання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєстрував частину нерухомого майна за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, будинок, 32, яке йому належить.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу, звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 вищенаведеного Закону після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Частина 10 статті 440 ЦПК України пов'язує право звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване, у той же час, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 взагалі не набув права власності на самочинно збудовані мансардні надбудови.

У разі набуття особи права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку та ухилення від реєстрації такого права власності в установленому порядку, то підлягають застосування норми ч.10 ст. 440 ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не є власником самочинно зведених мансардних надбудов, оскільки відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Окрім того, запис в акті опису й арешту майна від 14.06.2016 року свідчить, що ОСОБА_1 наполягає на узаконенні перепланування в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XІV.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) самочинно збудовані споруди не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, відмовляючи у задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень, оскільки хоч ОСОБА_1 є власником приміщення паркетного цеху, зазначеного в плані під літ.«А», площею 230,2 кв.м., та приміщення складу під літ.«Б» площею 81,8 кв.м., що знаходиться за адресою м.Тернопіль вул.Текстильна, 32, та останній самочинно побудував мансардні надбудови, які є частиною спірного майна.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Таким чином, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

ОСОБА_3