Номер провадження: 22-ц/785/1876/18
Номер справи місцевого суду: 500/2628/16-ц
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря Драганової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Швець В.М. у м. Ізмаїл Одеської області 26 вересня 2017 року о 15 год. 36 хв.,-

встановила:

В травні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 8 червня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 7000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки - три роки. Позивач посилається, що відповідач не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором порушив норми законодавства та умови договору, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у сумі 12892грн. 94коп. яка складається з: 1578 грн. 77коп. - заборгованість за кредитом, 7824грн. 03коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500грн. - штраф (фіксована частина); 590грн. 14коп. - штраф (процентна складова), тому позивач просить стягнути заборгованість на вказану вище суму, а також судові витрати.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с.87-88).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 91-94).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції послався на положення норм ст.ст.260, 261 ЦК України, на підставі яких дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами банку почав відраховуватися зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 30 червня 2011 року (картка видана 17 червня 2008 року строком на три роки) і загальний строк сплив через три роки - 01 липня 2014 року. До суду банк звернувся 17 травня 2016 року (а.с.2), тобто із пропущенням строку давності.

Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк позовної давності для вимог банку сплив, заява про застосування строку від відповідачки надійшла (а.с.32,33).

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Банку, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки на три роки.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню).

Таким чином, вищезазначеними нормами передбачений обов'язок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені та штрафів.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила кошти за користування кредитом), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

Статтею 629 ЦПК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач не оскаржував факт укладення Кредитного договору, погодився з його умовами, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також користуванням кредитною карткою (а.с. 7, а.с. 54-64).

Таким чином, спірний кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Окрім наведеного, судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 261 ЦК України.

Так, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 в період часу з 12 серпня 2008 року по 24 січня 2014 року систематично здійснював сплату за користування кредитом - так, останній платіж по картковому рахунку було здійснено 24 січня 2014 року в сумі 250 гривень (а.с. 48).

Отже, строк позовної давності розпочався 24 січня 2014 року та повинен був спливти 25 січня 2017 року, а з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 12 травня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Разом із тим, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача 2 400 гривень заборгованості за пенею та комісією, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Позивач поставив питання про стягнення з відповідача 2 400 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 590, 14 гривень - штраф (процентна складова). Тобто, за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду.

Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» установлено граничний розмір пені: розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Із розрахунку вбачається що банк застосовує 1 відсоток від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що є більшим, ніж передбачено Законом.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 червня 2008 року у розмірі 10 492, 94 гривень, яка складається з наступного: 1 578, 77 гривень - заборгованість за кредитом, 7 824, 03 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 590, 14 гривень - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 1 378,00 гривень та 1 515,80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 17 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П.Заїкін

А.А.Калараш