Справа №487/2875/17 09.07.2018
Провадження №22-ц/784/1128/18
Справа № 487/2875/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/784/1128/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого під головуванням судді Щербини С.В. о 09 годині 44 хвилини 20 квітня 2018 року в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

у с т а н о в и л а :

26 травня 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

В грудні 2015 року вона придбала собаку породи німецька вівчарка.

В січні 2016 року на собаку було заведено ветеринарний паспорт та проведені необхідні щеплення.

27 грудня 2016 року її сусідка - ОСОБА_3, відповідач по справі, підкинула собаці в їжу невідому речовину, в результаті чого собака 05 січня 2017 року загинула.

Згідно довідки Миколаївського клубу службового собаківництва ВГО Українська Кінологічна Федерація» від 31 березня 2017 року №51/2017 вартість собаки породи німецька вівчарка такого року народження, з такою ж родословною та виставочними оцінками складає від 8 000 до 10 000 гривень.

Посилаючись на викладене та положення ст. 1166 ЦК України ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Крім того, на відшкодування моральної шкоди, яка виражається в перенесеному стресі, переживаннях, зміні звичного укладу життя та необхідності звернення до ветеринарів за медичною допомогою тварині, просила стягнути з відповідача 5 000 гривень.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2018 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду нормам чинного цивільного законодавства, а також ігноруванням судом, наданих нею доказів.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачем їй заподіяна матеріальна та моральна шкоди.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховним Судом України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто для задоволення позову щодо відшкодування заподіяної шкоди в даному випадку потрібна обов'язкова сукупність таких ознак: дії останньої були неправомірними, між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи.

Між тим, вказана сукупність названих ознак стороною позивача не доведена, а її твердження про заподіяння шкоди саме відповідачем, ґрунтується лише на її припущеннях та на вкрай негативних відносинах, що існують між сторонами.

Інших доказів, в тому числі і щодо причини загибелі собаки стороною позивача не надано. Не доведено нею і вчинення відповідачем неправомірних дій та їх характеру, наявності причинного зв'язку між діями відповідача і шкодою, не доведена вина останньої у загибелі собаки.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1. Її сусідкою є ОСОБА_3 - відповідач по справі, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. Між ними, на побутовому ґрунті склалися вкрай неприязні стосунки, які нерідко переходять у судові тяжби, підставами яких є скарги на, як на їх думку, неправомірні дії один одного. При цьому доказової бази таким звинуваченням, як правило немає.

Зазначене є вірним і до даної ситуації.

Так, згідно з матеріалами справи, у грудні 2015 року ОСОБА_2 придбала у власність собаку породи «німецька вівчарка» по кличці «Зарина». (а.с.4-6).

28 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ветеринарної лікарні зі скаргою на незадовільний стан її собаки.

З 29 грудня 2016 року лікарем ОСОБА_5 собаці було проведено курс лікування, проте її стан здоров'я не покращився, і 05 січня 2017 року собака загинула. Попередні діагноз загибелі - інтоксикація (а.с.8), без зазначення джерела інтоксикації.

Відповідно до інформації Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції від 21 липня 2017 року, 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відділу поліції з заявою щодо вжиття заходів до її сусідки з квартири НОМЕР_1, яка на її думку отруїла належну їй собаку породи німецька вівчарка по кличці «Зарина», проте вини ОСОБА_3 встановлено не було, у зв'язку з чим матеріали було списано до справи висновком № 1818 від 11.02.2017 року (а.с. 42).

За такого, як на думку колегії, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіяні їй майнової та моральної шкоди, а тому підстав для скасування рішення суду 1 інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 10.07.2018 року