Справа 206/3451/18
Провадження 2/206/1071/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання грошового зобовязання виконаним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект» про визнання грошового зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 липня 2006 року таким, що виконано у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 11.07.2006 р. між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в іноземній валюті в розмірі 19000 доларів США. В забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору між її чоловіком ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» ) 11 липня 2006р. було укладено договір іпотеки № 0/З, згідно з яким було передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 13, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Листопадна, буд.1Б. 12 грудня 2011 року банк уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» Договір факторингу та Договір відступлення прав вимоги, згідно з якими банк передав, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняло право вимоги за вищезазначений кредитним договором № 0 від 11 липня 2006 року та договором іпотеки № 0/3 від 11 липня 2006 р. Між нею та банком були суттєві розбіжності щодо суми заборгованості за кредитом. Точна сума її заборгованості за кредитним договором, як станом на 12 грудня 2011 року (на дату укладання договору відступлення прав вимоги), так і на теперішній час їй не відома. Її неодноразові звернення з цього приводу відповідач ігнорує. Станом на момент укладання договору факторингу та відступлення прав вимоги сума її заборгованості за кредитним договором була в декілька разів меншою за ту суму, яку вона вже фактично сплатила, а саме 19119,43 доларів США. Сума заборгованості з моменту відступлення права вимоги є фіксованою, а тому у відповідача відсутні законні підстави для здійснення будь-яких нарахувань. Отже, враховуючи факт сплати нею в рахунок виконання грошового зобовязання за кредитним договором грошей в розмірі 19119,43 доларів США, вона вважає, що її зобовязання за кредитним договором № 0 від 11.07.2006 року виконано в повному обсязі, однак відповідач цього категорично не визнає, що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 22 червня 2018 року вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Сторони копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст.191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

11 липня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в іноземній валюті в розмірі 19000 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 10 липня 2013 року.

Відповідно умов кредитного договору позивач зобовязалась повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № 114 в АКІБ «УкрСиббанк»».

За користування кредитними коштами протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п.9.2 даного Договору (п.1.3.1 Кредитного договору).

За користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 16% річних. Такий розмір ставки встановлюється до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором (п.1.3.2 Кредитного договору).

Строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (п.1.3.5 Кредитного договору).

Кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту в повному обсязі на рахунок банку, зазначений у цьому договорі (п.1.2.2 Кредитного договору).

На забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») 11.07.2006р. було укладено договір іпотеки № 0/З, згідно з яким було передано в іпотеку нерухоме майно - квартира № 13, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Листопадна, буд.1Б.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» Договір факторингу та Договір відступлення прав вимоги, згідно з якими банк передав, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором № 0 від 11 липня 2006 року та договором іпотеки № 0/3 від 11 липня 2006 р.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Главою 50 ЦК України передбачено підстави припинення зобовязання.

За змістом частин 1, 2, 4 статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобовязань на певних підставах не допускається.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, з долучених позивачем копій квитанцій (а.с.46-81) суд встановив, що позивачем в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 11 липня 2006 року сплачено 19 489,14 доларів США.

Ті суми, що позивач після укладання договорів факторингу та відступлення права вимоги сплатила в рахунок погашення кредитної заборгованості колишньому кредиторові ПАТ «УкрСиббанк», судом також були враховані, оскільки відповідно до ст. 516 ЦК України виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з тим, як вбачається з кредитного договору, лише тіло кредиту без врахування процентів за використання кредитних коштів становить 19000,00 доларів США.

Тому виходячи, з встановленої у договорі процентної ставки 14% річних, розмір якої відповідно до умов кредитного договору міг бути переглянутий, сплачені позивачем 489,14 доларів США поверх суми самого тіла кредиту, ніяк не могли з арифметичної точки зору погасити нараховані за кредитним договором проценти за користування кредитними коштами на протязі семи років, що унеможливлює зробити висновок про те, що заборгованість за кредитним договором з боку позивача є погашеною у повному обсязі.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання грошового зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 липня 2006 року таким, що виконано у повному обсязі.

Приходячи до такого висновку, суд також враховує основні засади цивільного законодавства щодо виконання зобовязання, яке «має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться» (ст. 526 ЦК України), отже відповідати принципу належного його виконання.

Безперечним є той факт, що умовами договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 липня 2006 року передбачені особливості виконання грошових зобовязань позивача, тобто їх розмір, строк виконання основного зобовязання та сплата процентів за користування чужими грошовими коштами.

Доводи позивача про те, що сума заборгованості з моменту відступлення права вимоги є фіксованою, а тому відсутні у відповідача законі підстави для здійснення будь яких нарахувань, спростовуються самими умовами договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», де у розділі «Права Вимоги» включаються сума повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, сплата сум комісійної винагороди.

Крім того, відповідно до п. 9.12 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11 липня 2006 року, позивач надала Банку безперечну згоду на передачу прав та обовязків Банку за даним договором третій особі, без отримання додаткової згоди позичальника, а тому ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має право без будь яких обмежень вимагати від позичальника повного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та сум комісійної винагороди, що і обумовлено самим договором факторингу № 1 від 12.12.2011 року та відповідає вимогам ст.. 526 ЦК України.

Позивач не оспорює вищезазначені умови вказаних договорів, а тому його вимога з посиланням на ст.. 599 ЦК України про визнання грошового зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 липня 2006 року таким, що виконано у повному обсязі є передчасною та не відповідає принципу належного виконання свого зобовязання, оскільки неналежне його виконання не припиняє самого зобов?язання.

Той факт, що позивачу досі невідома точна сума заборгованості за кредитним договором, а також факт не повідомлення його з боку ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про укладений між ними договір факторингу не звільняє позивача від обовязку належним чином та у повному обсязі виконати своє зобовязання за цим кредитним договором, повне виконання якого не знайшло свого підтвердження в результаті розгляду даної справи.

У звязку з тим, що позивач, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є особою звільненою від сплати судового збору, то судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська,69), треті особи приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2 (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Андрія Фабра, 15), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання грошового зобовязання виконаним відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук