Справа № 199/1905/18
(2/199/1529/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

04.07.2018 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Перетятько А.В.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження при заочному розгляді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Роміни Олександрівни, де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що йому відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 12 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 4047, належить на праві власності домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Петриківська, буд. 6-А.

В зазначеному будинку з 2015 р. значиться зареєстрованою ОСОБА_1 (ОСОБА_5) Роміна Олександрівна, колишня дружина позивача; шлюб між ними було розірвано 28 липня 2017 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та після розірвання шлюбу відповідач взяла своє дівоче прізвище ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 перестала користуватися належним йому будинком, зібрала всі свої речі, не користується вказаним житлом і до цього часу, ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в подальшому в спірному будинку між ними немає.

Позивач зазначає, що актом від 02 лютого 2018 року, підписаним ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, засвідчено, що відповідач за адресою: м. Дніпро, вул. Петриківська, буд. 6-А, фактично не мешкає, її особистих речей в будинку немає.

З моменту виселення відповідач фактично мешкає сумісно зі своїми батьками за адресою: м. Дніпро, вул. Рилєєва, буд. 239, про що свідчить довідка від 24.0.2018 за № 112478, видана головою вуличного комітету ОСОБА_10

Позивач також вказує, що з боку відповідача та її родичів на його адресу постійного надходять погрози щодо насилля по відношенню до нього та його майна, а також погрози позбавити його житла. Таким, чином, на думку позивача, відповідач не знімаючись з реєстраційного обліку, порушує його права, як власника житлового приміщення, оскільки він не має змоги розпорядитись своїм власним будинком, крім того відповідач завдає йому ще й додаткових матеріальних збитків, оскільки він змушений платити комунальні платежі за всіх зареєстрованих у будинку осіб, в тому числі і за відповідача, також він самостійно несе всі інші витрати на утримання будинку.

Предмет позову становить вимога про усунення перешкод позивачу у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном шляхом про відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком №6-А по вул. Петриківській у м. Дніпро з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач не скористалася правом брати участь в судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа не скористалася правом брати участь в судових засіданнях.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачем сусіди, їхні земельні ділянки межують та вони постійно один одного бачать. Йому відомо, що позивач з відповідачем розірвали шлюб та з серпня 2017 року позич не мешкає у будинку відповідача, останній мешкає один. Коли відповідач проживала в будинку позивача, то він її там бачив, вона гуляла з дитиною та останній раз він її бачив десь рік назад, точніше в липні-вересні 2017 року. Також від був присутній при складанні акту від 02.02.2018, речей відповідача та дитини там не було.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що у нього з позивачем сусідські відносини. Останній раз він бачив відповідача на початку літа 2017 року з візочком з дитиною, а вже восени чи взимку він бачив позивача, який сказав йому, що вони розійшлися.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, а також дослідивши докази, суд дійшов до наступного висновку.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.11.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №4047 (Бланк ВРВ №938470) на прав приватної власності належить домоволодіння № 6-А по вул. Петриківська у м. Дніпропетровську (після перейменування Дніпро), право власності зареєстроване КП «ДМБТІ» 29.11.2010, реєстраційний номер 24867271 (а.с. 8).

27.06.2015 сторони по даній справі уклали у шлюбі, та, як член сімї, відповідач була вселена у зазначене вище житло, набула право користування ним та її місце проживання було зареєстровано за цією адресою 08.09.2015, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області (а.с.23).

Шлюб між позивачем та відповідачем був припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2017 (рішення набрало законної сили 28.07.2017 (а.с.12)).

Хоча місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., але з серпня 2017 року відповідач не повязана спільним побутом із позивачем та не проживає за вказаною адресою (довідка від 02.02.2018, видана головою квартального комітету ОСОБА_9, акт про не проживання та відсутності особистих речей (а.с.14,15)) та з 08.08.2017 разом із донькою Маргаритою, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Рилєєва, буд. 239 (довідка №112478, видана 24.02.2018 головною квартального комітету ОСОБА_10 (а.с.13)).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності.

Розвязуючи позовні вимоги, суд керується наступним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах

вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи,

зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При зверненні до суду із вказаним позовом та заявленими позовними вимогами позивач також посилався на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Втім, як встановлено судом, відповідач не є членом сімї позивача, та відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання з серпня 2017 року, у звязку з чим на ці правовідносини не поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, та ст. 405 ЦК України.

За таких обставин, з огляду на сутність установлених правовідносин, на право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень статті 406 ЦК України, утім, таку позовну вимогу позивачем не було заявлено, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 156, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Роміни Олександрівни, де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 16 липня 2018 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї