УХВАЛА

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 592/7753/17

провадження № 61-10317ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Департамента соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року у справі за позовом Департамента соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент СЗН Сумської міськради) звернувся до суду із позовом про стягнення 4 915,80 грн заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що у вересні 2015 року ОСОБА_4 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на підставі поданої нею заяви та інформації щодо кількості осіб, що проживають у будинку, яку відповідач зазначила у декларації. Надалі при опрацюванні документів для призначення субсидії іншій особі - ОСОБА_5, який зареєстрований за тією ж адресою як і відповідач, позивач встановив, що ОСОБА_4 надала недостовірну інформацію про склад осіб, які зареєстровані у домоволодінні, та їх дохід. Посилаючись на те, що відповідач не мала права на призначення субсидії, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2017 року у позові відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року відхилено апеляційну скаргу Департамента СЗН Сумської міськради, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

24 січня 2018 року Департамент СЗН Сумської міськради звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду та перевіряючи матеріали справи суддею-доповідачем встановлено, що провадження за касаційною скаргою було відкрито помилково, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 4 915,80 грн заборгованості, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судове рішення апеляційного суду постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і на такі не посилається заявник.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, висловленимиу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З огляду на викладене постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження у справі відкрито помилково, тому воно підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19 пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та пунктом 1 частини другою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою Департамента соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року у справі за позовом Департамента соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених коштів закрити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: А.С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик