УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М. , за участю секретаря Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заінтересована особа Федерація грецьких товариств України про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року заявники звернулись до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її наступним. В 2011 році помер ОСОБА_8, грек за національністю, який доводився заявникам ОСОБА_1А та ОСОБА_4 батьком. Під впливом негативного ставлення суспільства того часу до національності «грек» жінка померлого вказала у заяві про народження дітей національність «українка», а в подальшому вказана інформація була відтворена у свідоцтвах про шлюб, свідоцтвах про народження дітей та онуків заявників. Просили встановити факт, що заявники є за національністю греками. Встановлення цього факту потрібно для підтвердження приналежності до національної меншини «грек» та вступу в громадську організацію Федерація грецьких товариства України.

Заявники в судове засідання не зявились, просили розглядати справу без їх участі.

Представник заінтересованої особи Федерації грецьких товариств України, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, до суду не зявився.

Судом встановлено, що 22 грудня 2011 року помер ОСОБА_8 (а.с. 14), у військовому квитку якого записано «національність грек» (а.с.10-12). 26.01.1964 року останній уклав шлюб з ОСОБА_9 Оверкієвною (а.с.13), та 27.06.1964 року у подружжя народилась дочка ОСОБА_10 (а.с.16), яка в подальшому змінила прізвище внаслідок укладання шлюбу на «Полтавець» (а.с.16).

27 вересня 1966 року у ОСОБА_8 народилась дочка ОСОБА_11 (а.с.20), яка після укладення шлюбу 05.10.1985 року отримала прізвище «Кисельова». 23.09.1986 року ОСОБА_4 народила дочку ОСОБА_12 (а.с.23), після одруження прізвище останньої «Кривошеєнко».

ОСОБА_5 має двох дітей ОСОБА_6, 20.07.2010 р.н.(а.с. 25) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26), які є онуками померлого ОСОБА_8

ОСОБА_1 має двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка, в свою чергу, має сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.27)

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, заявники не позбавлені права звернутися для вирішення питання про приналежність їх до грецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо їх національності, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258-261, 352-354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заінтересована особа Федерація грецьких товариств України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Повідомити заявників, що позовні вимоги щодо внесення змін в актового запису цивільного стану відносяться до юрисдикціє адміністративних судів.

Розяснити заявниками, що відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом пятнадцяти з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_14