Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 479/272/17

провадження № 61-25578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Діоніс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року у складі судді Кондрачук А. П. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Діоніс» (далі - ТОВ «Діоніс») про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що їй на підставі державних актів належать земельні ділянки розмірами 3,6152 га та 3,6087 га, які вона передала в оренду на підставі договорів оренди від 01 листопада 2011 року, укладених між сторонами строком на 10 років.

Вона має наміри самостійно обробляти земельні ділянки, тому просила позов задовольнити та розірвати договори оренди, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється їх розірвати.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення міського суду мотивовано відсутністю підстав для розірвання договорів оренди за ініціативою орендодавця з підстав заявлених позивачем, будь-які порушення з боку орендаря щодо виконання умов договорів оренди відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 04 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4просить скасувати рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, постановлені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вона бажає самостійно обробляти земельні ділянки, що їй належать, а відповідач відмовляється розірвати договори оренди цих ділянок, проте суди зазначене залишили поза увагою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20 листопада 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зКривоозерського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Нормами частин першої, другої, четвертої статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (частина четверта статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Суди встановили, що ОСОБА_4 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 виданого 11 травня 2004 року, зареєстрованого за № 79 та серії НОМЕР_2 виданого 12 травня 2004 року, зареєстрованого за № 81, належать дві земельні ділянки площею по 3,65 га кожна, які розташовані в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі двох договорів оренди від 01 листопада 2011 року, зареєстрованих 10 березня 2011 року у відділі Держкомзему у Кривоозерському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи № 00856 та № 00855, укладених між сторонами, ОСОБА_4 (орендодавець) передала ТОВ «Діоніс» (орендар) ці земельні ділянки в оренду строком на 10 років.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 як на підставу для задоволення її вимог посилалася на одну підставу - бажання самостійно обробляти зазначені земельні ділянки.

Пунктом 37 договорів оренди землі від 01 листопада 2011 року сторони передбачили, що договори розриваються за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку заборонено (пункт 38 договорів оренди землі від 01 листопада 2011 року).

Встановивши, що ні законом, ні договорами не передбачено такої підстави для розірвання договорів оренди за ініціативою орендодавця як наміри самостійно обробляти земельні ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доказів неналежного виконання умов укладених між сторонами договорів оренди ТОВ «Діоніс» позивачем не надано та судами не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат