Номер провадження: 22-ц/785/7165/18
Номер справи місцевого суду: 520/5932/18
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2018 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Ростислава Валерійовича у виконавчому провадженні ВП № 48453520, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум», Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Уточнивши 13 червня 2018 року свої вимоги, просила: визнати постанову старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Ростислава Валерійовича від 25.08.2015 року про арешт всього майна скаржника на підставі виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2010 року № 2-2389/10 про звернення стягнення на конкретний предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, неправомірною та скасувати її; визнати бездіяльність старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Ростислава Валерійовича, який не скасував арешт всього майна скаржника 22 грудня 2015 року при ухваленні постанови про повернення Стягувачу виконавчого листа № 2-2389/10, виданого Київським районним судом м. Одеси, і закритті виконавчого провадження № 48453520, неправомірною; зобов'язати державного виконавця усунути зазначене порушення і поновити право скаржника розпоряджатися своїм майном шляхом скасування арешту відповідною постановою з направленням цієї постанови до державної реєстраційної служби для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стосовно суб'єкта - ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 1-2, 12-15).

01 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про поновлення строку для оскарження бездіяльності державного виконавця у ВП № 48453520 (т. 2, а.с. 77).

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01серпня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строків звернення до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця відмовлено (т. 2, а.с. 85-91).

Не погоджуючись з рішенням суду, 15 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2018 року, визнати поважною причину пропуску строку на оскарження рішення державного виконавця (Т.2, а.с. 95-98).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення та бездіяльності державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаржниці було достеменно відомо про оскаржувану постанову державного виконавця принаймні 14 вересня 2016 року, коли вона дізналася про рішення Приморського районного суду міста Одеси у справі №522/12158/16-ц за позовом ТОВ "Ферре" до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (Т.2, а.с. 88). Оскільки на вказане рішення суду ОСОБА_2 подавала апеляційну скаргу, вона не могла не знати про наявність оскаржуваної постанови старшого державного виконаця.

Вирішуючи процесуальне питання щодо поважності пропуску строку звернення зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця, апеляційний суд перевіряє доводи заявниці з огляду на встановлені обставини у цій справі.

Судом першої інстанції встановлено, і скаржниця не заперечує, що рішення Примосрького районного суду міста Одеси, про яке вона дізналася 14 вересня 2016 року, грунтувалося, серед іншого, на висновках щодо постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48453520, прийнятої 25 серпня 2015 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського упарвління юстиції.

Разом із тим, апелянт стверджує, що у зазначеному вище провадженні її інтереси представляли треті особи і тому зі змістом рішення суду вона не була ознайомлена, про оскаржувану постанову державного виконавця дізналася лише 10 травня 2018 року. Саме це, на думку апелянта, є поважною причиною поновлення строку на оскарження рішення та бездіяльності державного виконавця.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця є частиною судового контролю за виконанням ухвалених рішень.

Стадія виконання судового рішення в світлі положень статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є складовою права на справедливий суд.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 449 ЦПК України, скаргу на рішення та бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналогічна норма містилася і у попередній редакції ЦПК України.

Зазначені положення процесуального закону пов'язують початок перебігу строку на оскарження з моментом, коли особа повинна була дізнатися про вчинення відносно неї обмежувальних дій з боку державного виконавця, які вона вважає такими, що порушують її права. При цьому як вбачається з матеріалів справи постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Р.В. від 25.08.2015 було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2389/10, виданим 25.06.2010 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення грошового боргу, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум», а 25.08.2015 - винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу. В наступному, повернувши виконавчий лист стягувачу за постановою від 22.12.2015 року державний виконавець арешт не скасував. Вказана обставинами сторонами провадження не оспорюється, проте як зазначалось вище, визначення моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження має принципове значення для визначення початку процесуального строку для оскарження дії державного виконавця.

Між тим, прийняте процесуальне рішення ґрунтується на вивченні лише даних ЄДРСР, без огляду виконавчого провадження та матеріалів відповідних цивільних справ. Зокрема, приймаючи рішення суд першої інстанції перевірив дані ЄДРСР та встановив, що провадження у цивільній справі № 522/18909/16-ц було відкрите ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року за позовом ОСОБА_2 до КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради «Державний реєстратор ОСОБА_7, за участю третіх осіб: ТОВ «Ферре» про визнання незаконним та скасування рішення, про скасування запису про права власності. Так само суд першої інстанції посилався на те, що в ухвалі від 31.05.2017 року у цій справі Апеляційний суд Одеської області встановив, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 01.12.2016 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.11.2016 року. В ухвалі від 29.05.2018 у цій справі міститься інформація також про відчуження квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу № 814 від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10. Відомостей про завершення Приморського районного суду м. Одеси розгляду цивільної справи № 522/18909/16-ц у реєстрі не міститься. При цьому суд першої інстанції вказав, що з'ясовуючи, яким чином при перебуванні іпотечного майна під арештом на підставі постанови старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Р.В. від 25.01.2015 року квартира неодноразово відчужувалась, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що в провадженні Приморського районного суд м. Одеси перебувала ще одна цивільна справа № 522/12158/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферре» до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_2, про звільнення заставного майна з-під арешту за яким позивач просив скасувати арешт, накладений Постановою ВП № 48453520 Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ 28.08.2015 року про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження в частині квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 324088, виданого ВК ОМР 24.04.2007 року; скасувати арешт, накладений Постановою ВП № 35013397 державним виконавцем Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_11 01.11.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Результат розгляду вказаної справи не відображений в ухвалі суду, через відсутність його в ЄДРСР.

Між тим, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а власне дата, коли особа дізналась про рішення суду само по собі в межах цього процесу не може мати самостійного юридичного значення , оскільки як зазначалось вище є інша дата, яка має юридичне значення - дата прийняття держаним виконавцем оспорюваного рішення, що взагалі було поза межами судового розгляду при перевірки обґрунтованості заяви про поновлення строку. Та обставина, що вона не ознайомилася з текстом цього рішення, поклавшись на своїх представників, не виправдовує пропуску процесуального строку, оскільки учасник судового провадження несе ризики, пов'язанні із залученням своїх представників, які обираються таким учасником за його власною волею. Процесуальні строки у цивільному провадженні виконують функцію стабілізатора відносин, без якої неможливою була би реалізація принципу res judicata, і як наслідок - втілення у життя самого принципу верховенства права. Проте не може існувати ситуація, коли майно обтяжене в інтересах зацікавлених осіб, проте не здійснюється жодних примусових дій щодо виконання відповідного рішення протягом значного часу, тобто особа находиться відносно свого майна в стані правової невизначеності, який починається після закінчення строку на примусове виконання рішення суду (в контексті цієї справи)

Одночасно апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що потребує уточнення його процесуальна позиція щодо неправомірних дій державного виконавця чи в момент накладення арешту чи то в момент його не скасування при завершенні виконавчого провадження. При цьому необхідно враховувати, що як роз'яснив Пленум ВССУ в п.п.1-2 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Оскільки суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про необгрунтованість поданої заяви без встановлення всіх обставин справи, а доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, існує потреба у приєднанні відповідних копій процесуальних рішень та документів, а крім того, як зазначалось вище, суду першої інстанції слід надати оцінку обставинам на які посилається сторона, то апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2018 року скасувати. Справу з заявою ОСОБА_2 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

26.12.2018 року м. Одеса