Справа № 466/2699/18
У Х В А Л А

18 квітня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м.Львова Баєва О.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3) про забезпечення позову,-

у с т а н о в и в:

у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа ОСОБА_1 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3) до Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, 1), Департаменту містобудування управління природних ресурсів та регулювання земельних правовідносин (79008, м.Львів, пл.Ринок,1), ОСОБА_2 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21Б), треті особи: ОСОБА_3 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3), ОСОБА_4 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3), ОСОБА_5 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3), ОСОБА_6 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3), Управління держреєстрації ЛМР м.Львова (79040, м.Львів, вул.Городоцька, 299), ЛКП «Янів-405» (79039, м.Львів, вул.Турянська, 5) про визнання ухвали та державного акту недійсними та зобовязання до вчинення дій.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на земельні ділянки у м.Львові по вул.Клепарівській, 21Б, кадастрові номера: .02.005.0019 - 0,0414га та .02.005.0020 - 0,0025га, які належать ОСОБА_2

ОСОБА_1 мотивує заяву про забезпечення позову тим, що нею пред»явлений позов до ОСОБА_2 про визнання приватизації та державних актів недійсними, а у зв»язку із тим, що ОСОБА_2 продовжує самочинне будівництво просить у відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України накласти арешт на вищезазначені земельні ділянки.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що знаходяться або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що вимога про забезпечення позову не підлягає задоволенню. Позивач у заяві не зазначив доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову, може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надав підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353, 354 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 (м.Львів, вул.Клепарівська, 21а/3) про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя: ОСОБА_7