Справа № 452/2552/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/5386/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м.Львів

Справа № 452/2552/16

Провадження № 22ц/783/5386/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянув апеляційну скаргу Самбірської міської ради на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Самборі 7 червня 2017 року (суддя Пташинський І.А.)

у справі за позовом ОСОБА_3

до Самбірської міської ради Львівської області, Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Самбірської міської ради

про визнання протиправними і скасування розпоряджень, наказу; поновлення на роботі,-

встановила:

7 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду позовом, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом та частини вимог, які залишені судом без розгляду; про визнання протиправними та скасування розпорядження Самбірського міського голови №159-ос від 7 вересня 2016 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3І.»; №160-ос від 8 вересня 2016 року «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства»; наказу керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно- каналізаційного господарства від 13 вересня 2016 року №154 «Про розірвання контракту та звільнення з роботи»; поновлення на роботі на посаді начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 7 вересня 2016 року.

Позов мотивований тим, що позивач призначений на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно- каналізаційного господарства (ВУВКГ) терміном з 28 жовтня 2015 року до 26 жовтня 2018 року згідно контракту від 27 жовтня 2015 pоку, укладеного між сторонами. Розпорядженням Самбірського міського голови №159-ос від 7 вересня 2016 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3І.». з позивачем було розірвано контракт на підставі подання Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з 7 вересня 2016 року у звязку з виникненням податкового боргу у Самбірському ВУВКГ перед бюджетами та державними цільовими фондами в розмірі 935,9 тис.грн. відповідно до п.96.4 ст.96 ПК України. 8 вересня 2016 року міським головою винесено розпорядження «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського водопровідно-каналізаційного господарства». 13 вересня 2016 року начальником Самбірського ВУВКГ видано наказ №154 «Про розірвання контракту та звільнення з роботи». Зазначає, що всупереч вимогам закону йому не видано належним чином оформлену трудову книжку. Згідно проведених аналізів фінансово-господарської діяльності Самбірського ВУВКГ за 2015-2016 pоки встановлено, що негативний фінансовий стан підприємства зумовлений несвоєчасним відшкодуванням із Державного бюджету дотацій різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення для населення. Вважає, що подання Самбірської ОДПІ про розірвання контракту розглянуто формально та упереджено. Звільнення проведено з порушенням процедури. Дії міського голови є незаконними, такими, що порушують ст.7. 11 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 4 лютого 1994 року).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 Ухвалено визнати протиправним та скасувати розпорядження Самбірського міського голови №159-ос від 7 вересня 2016 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3І.». Визнано протиправним та скасовано розпорядження Самбірського міського голови №160-ос від 8 вересня 2016 року «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 13 вересня 2016 року №154 «Про розірвання контракту та звільнення з роботи». Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 7 вересня 2016 року. Вирішено питання судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в порядку ст.367 ЦПК України в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Рішення оскаржила Самбірська міська рада, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що при виникненні заборгованості по податках за наявності подання фіскального органу наступає розірвання контракту. У роботодавця були наявні підстави для розірвання контракту з керівником підприємства. Вказує, що позивач відмовився надати пояснення, ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку, про що складено відповідні акти.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 прийнятий на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства згідно наказу №18 від 4 березня 1997 року.

Відповідно до рішення Самбірського міськвиконкому №59 від 22 лютого 2001 року Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства передано до комунальної власності.

27 жовтня 2015 року Самбірська міська рада - орган управління в особі Самбірського міського голови ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_3 контракт за умовами якого ОСОБА_3 призначений на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства терміном з 28 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2018 року.

За умовами контракту керівник зобовязався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати загальне керівництво підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність (п.1). Керівник здійснює поточне керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та контрактом, забезпечити виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку (п.5, п.6).

Відповідно до підпункту «д» пункту 22 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади до закінчення терміну його дії з інших, передбачених законодавством підстав.

18 серпня 2016 року Самбірському міському голові надійшло подання Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про розірвання контракту з керівником Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_3 відповідно до п.96.4 ст.96 ПК України, оскільки станом на 1 серпня 2016 року підприємство має податковий борг до бюджету та державних цільових фондів в сумі 935,9 тис.грн. (т.1а.с.43).

22 серпня 2016 року Самбірський міський голова листом № 2/27-1348 інформував позивача про надходження інформації щодо наявності податкового боргу ВУВКГ в розмірі 935,9 тис.грн., який запропонував погасити до 25 серпня 2016 року. На даний лист позивач надав відповідь, що основною причиною недоліків по платежах до бюджету є заборгованість бюджету перед ВУВКГ. Податковий борг не був погашений, чого не заперечують сторони. Докази про те, що податки та інші платежі повинні сплачуватися за рахунок повернення з бюджету коштів або вжиття заходів для затвердження обґрунтованих тарифів на послуги, вжиття інших заходів, направлених на ліквідацію заборгованості по податках, усунення інших причин виникнення заборгованості не надано.

Розпорядженням Самбірського міського голови від 7 вересня 2016 року № 159-ос відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України, пунктів 19 та 20 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 9, підпункту «д» пункту 22 контракту від 27 жовтня 2015 року за виникнення податкового боргу перед бюджетами та державними цільовими фондами розірвано контракт та прийнято рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 7 вересня 2016 року. Підставою для цього розпорядження зазначено подання Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 17 серпня 2016 року (т.1а.с.35).

З актів від 7 вересня 2016 року вбачається, що позивач відмовився надати пояснення з приводу несплати податкового боргу, ознайомитися з текстом розпорядження про розірвання контракту та отримати його копію (т.1 а.а.41,42).

Розпорядженням Самбірського міського голови № 160-ос від 8 вересня 2016 року на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства призначено ОСОБА_5 (т.1 а.с.10).

7 вересня 2016 року та повторно 12 вересня 2016 року Самбірський міський голова надіслав повідомлення позивачу про необхідність явки для одержання трудової книжки або надання згоди на направлення її поштою (т.1 а.с.36,37).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюються положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» є лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Ураховуючи зміст п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України, спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом, не є звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Відповідно до п.96.4 ст.96 ПК України виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства. Трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою (п.96.5 ст.96 ПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 7 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівником не припиняються з причин, повязаних з його поведінкою або роботою доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у звязку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості.

У відповідності з ст.11 Конвеції працівник, з яким намічено припинити трудові відносини, має право бути попередженим про це у розумний строк або має право на грошову компенсацію замість попередження, якщо він не вчинив серйозної провини, тобто такої провини, у звязку з якою було б недоцільно вимагати від роботодавця продовжувати з ним трудові відносини протягом строку попередження.

Як встановлено ст. 8-1 КЗпП України, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Суд першої інстанції посилався на те, що Самбірським міським головою здійснено звільнення із займаної посади начальника Самбірського ВУВКГ ОСОБА_3 без проведення грунтовної перевірки фактів, наведених у поданні начальника Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_7 від 17 серпня 2016 року, без зясування і встановлення обставин, причин та підстав виникнення і зростання податкового боргу Самбірського ВУВКГ до бюджету та державних цільових фондів, його складу, без встановлення вини начальника Самбірського ВУВКГ у виникненні даної заборгованості та без встановлення можливості застосування п.п.96.5 ст.96 ПК України щодо не поширення норми цього пункту через виникнення податкового боргу внаслідок наведених в ньому обставин.

Дані обставини повинні були бути зясовані та однозначно встановлені Самбірською міською радою із забезпеченням можливості позивачу надати свої пояснення та подати докази причин зростання податкового боргу Самбірського ВУВКГ до бюджету та державних цільових фондів до звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, а не зясовуватись під час судового розгляду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність дій Самбірської міської ради, які порушують право позивача на захист своїх інтересів перед звільненням та такими, що проведені без попередження позивача про дострокове розірвання контракту і звільнення із займаної посади у розумний строк, тобто з порушенням вимог ст.ст.4, 7 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», застосування якої встановлено ст. 8-1 КЗпП України.

Суд відхилив посилання позивача та його представника на інші правові підстави звільнення із займаної посади ОСОБА_3 та заперечення представників відповідачів проти позову як безпідставні.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розпорядження Самбірського міського голови №159-ос від 7 вересня 2016 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3» і №160-ос від 8 вересня 2016 року «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства», наказ керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізації господарства від 13 вересня 2016 року №154 «Про розірвання контракту та звільнення з роботи» є протиправними і їх належить скасувати; позивача належить поновити на посаді начальника Самбірського ВУВКГ із 7 вересня 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що є встановленим і не заперечується сторонами, що під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем на підставі укладеного сторонами контракту допущено виникнення у підприємства податкового боргу, що є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, яким був позивач. Положення про таку відповідальність містяться у контракті. Докази про порушення процедури звільнення позивача відсутні. Відтак, оспорюване позивачем звільнення проведено у відповідності до вимог закону.

До спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», оскільки припинення трудових відносин позивача здійснено з підстав, передбачених контрактом, а не у звязку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про визнання протиправним та скасування розпорядження Самбірського міського голови №160- ос від 8 вересня 2016 року «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства», чим вирішив питання про трудові права ОСОБА_5, який не був стороною у справі.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України у чинній на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення скаржуваного рішення редакції сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Зі змістуст. ст. 33, 36 ЦПК України вбачається, що на позивача покладено обовязок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381-384,388-391 ЦПК України, суд,-

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу Самбірської міської ради Львівської області задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження Самбірського міського голови №159-ос від 7 вересня 2016 року «Про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_3І.»; визнання протиправним та скасування розпорядження Самбірського міського голови № 160-ос від 8 вересня 2016 року «Про призначення ОСОБА_5 на посаду керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства»; визнання протиправним та скасування наказу керівника (начальника) Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 13 вересня 2016 року №154 «Про розірвання контракту та звільнення з роботи»; поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 7 вересня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді