Справа № 481/616/18
Провадж.№ 2/481/294/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

заочне

16.07.2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміної Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новому Бузі, Миколаївської області в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 481/616/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійним, стягнення коштів,

встановив :

20 травня 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійним, стягнення коштів в порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.04.2018 р. між ним та ТОВ «Максус Лізинг» було укладено договір фанансового лізингу № 01544. Відповідно до п.1.3 договору, відповідач бере на себе зобов'язання, придбати предмет лізингу (транспортний засіб марки Ravon R2, вартістю 173 000 грн.) у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Під час укладання договору позивачем через касу банку було сплачено грошові кошти в сумі 20 000 грн., як авансовий платіж згідно договору, що підтверджується квитанцією № 3745219 від 24.04.2018 р. В подальшому виявилося, що сплачені грошові кошти являються комісією за організацію договору, і складають 10% від вартості предмету лізингу, незалежно від призначення платежу у квитанції про сплату. Крім того, згідно п. 12.1 договору у випадках розірвання договору за бажанням лізингоодержувача, комісія за утримання договору не повертається. З дня укладання договору та після оплати вказаних коштів жодних дій щодо виконання умов договору сторонами не вчинялись і до теперішнього часу сплачені ним кошти позивачу не передано. На вимоги позивача повернути сплачені ним кошти, відповідач не реагує. У зв'язку з цим, стало зрозуміло, що позивача введено в оману, а дійсною метою укладання договору було не надання у власність транспортного засобу, а отримання грошових коштів та розірвання договору без повернення сплаченого авансового платежу, який таким не являється. Вважає, що укладений договір суперечить положенням законодавства, а тому повинен бути визнаний недійним, а грошові кошти сплачені відповідачу повинні бути повернуті.

Ухвалою суду від 15.05.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ТОВ «Максус Лізинг» будучи належним чином повідомленим про день час та місце проведення судового засідання в судове засідання не прибув, заяв та клопотань та відзив до суду не надходили.

З урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеною в заяві, який не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Відповідно до копії договору № 01544 фінансового лізингу від 24.04.2018 р. ТОВ «Максус Лізинг» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) уклали договорі фінансового лізингу предметом якого є Ravon R2, комфорт, з обємом двигуна 1,6, бензиновий, механічна коробка передач. Нотаріальне посвідчення вказаного договору вчинене не було (а.с.8-17).

Відповідно до копії квитанції № 22597471 від 24.04.2018 р. ОСОБА_1 направив кошти ТОВ «Максус Лілинг» у розмірі 20 000 грн. 00 коп., призначення платіжу: авансовий платіж (а.с.18).

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

07 грудня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 913 «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг», в якій визначено порядок отримання ліцензії для провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг з фінансового лізингу.

У ЦК України договір найму транспортного засобу врегульовано параграфом 5 (статті 798-805 ЦК України) глави 58 Розділу ІІІ Книги 5. Договір лізингу врегульовано нормами параграфа 6 цієї ж глави, тому з формально-юридичної точки зору лізинг є окремим видом цивільно-правових зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Отже на підставі вищевказаних норм суд оцінив договір № 01544 фінансового лізингу, та встановив, що вказаний договір в порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не засвідчений, отже такий правочин є нікчемним.

Відповідно до частин, другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплаченого авансового внеску у розмірі 20 000 грн. 00 коп., та 200 грн комісії банку, що підтверджується квитанцією.

При цьому суд вирішує питання судових витрат, які складаються із судового збору, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, та покладає їх на відповідача. Враховуючи, що у справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується в за загальною сумою всіх вимог (немайнового та майнового характеру), з відповідача на користь Держави підлягають стягненню 1409,60 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 215, 216,799, 806 ЦК України, суд ,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити нікчемність договору фінансового лізингу № 01544 укладеного 24.04.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» в особі директора ОСОБА_3 і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕР 014527, виданий Новобузьким РВ УМВС України в Миколаївській області 07 червня 2002 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Максус Лізинг», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11-А, оф. 404-33 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, проживаючого за адресою: 55601, Миколаївська область, Новобузький район, с. Станційне, буд. №19 сплачений ним авансовий платіж за договором фінансового лізингу № 01544 укладеного 24 квітня 2018 року в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та комісію в сумі 200 ( двісті) грн 00 коп

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Максус Лізинг», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11-А, оф. 404-33 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409 (тисяча чотириста дев'ять ) грн. 60 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Новобузьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя