Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 346/4071/15-ц

провадження № 61-22625св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представники позивача за первісним позовом: Мусієнко Маряна Богданівна, Безрукий Олег Васильович,

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4,

позивач за зустрічним позовом (третя особа за первісним позовом) - ОСОБА_5,

представник позивача за зустрічним позовом - адвокат ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Максюти І. О. від 22 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0805/0808/71-016, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37 000 дол. США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк до 19 серпня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, які виникли з кредитного договору від 21 серпня 2008 року № 0805/0808/71-016.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, а ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях та набуло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 390,76 дол. США, що еквівалентно 758 738 грн 51 коп., із яких: тіло кредиту - 29 771,83 дол. США, що еквівалентно 656 834 грн 39 коп., відсотки за користування кредитними коштами - 4 618,93 дол. США, що еквівалентно 101 904 грн 12 коп., яку банк просив стягнути з поручителя ОСОБА_3

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вказаний договір має характер договору факторингу, а тому на нього поширюються положення статей 1077-1086 ЦК України, проте всупереч вимогам статті 1077 ЦК України позивачем до матеріалів справи не долучено доказів проведення оплати за відступлене право вимоги, а всупереч положень статті 1082 ЦК України у повідомленні про перехід прав вимоги від 15 січня 2015 року, яке вона отримала, не вказано суми грошової вимоги, яка передається.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року в частині купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № 0805/0808/71-016, укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року первісний позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 758 738 грн 51 коп., із яких: тіло кредиту - 656 834 грн 39 коп., відсотки за користування кредитними коштами - 101 904 грн 12 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов ПАТ «Дельта Банк», виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 758 738 грн 51 коп., яка підлягає стягненню з поручителя.

Справа розглядалася судами неодноразово в частині вирішення первісного позову ПАТ «Дельта Банк».

Останнім судовим рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 758 738 грн 51 коп. та суми сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 43 793 грн 62 коп., із яких тіло кредиту - 10 277 грн 27 коп., відсотки за користування кредитними коштами - 33 516 грн 35 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснила 01 травня 2014 року, а банк пред'явив позов про стягнення заборгованості до поручителя 01 вересня 2015 року, то до стягнення з поручителя підлягає борг в межах шестимісячного строку дії поруки, тобто за період з 01 березня по 28 липня 2015 року .

У травні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з'ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що відповідно до укладених кредитного договору та договору поруки боржник та поручитель взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 19 серпня 2038 року, сплачуючи її щомісячними платежами. Тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, порука припиняється лише в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відзив до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0805/0808/71-016, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 37 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом та кінцевим терміном погашення кредиту 19 серпня 2038 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 зобов'язався перед банком відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, які виникли з кредитного договору від 21 серпня 2008 року № 0805/0808/71-016.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № 0805/0808/71-016.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що позичальник порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала кредит, унаслідок чого станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 390,76 дол. США, що еквівалентно 758 738 грн 51 коп., яка складається із тіла кредиту у розмірі 29 771,83 дол. США, що еквівалентно 656 834 грн 39 коп., відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 4 618,93 дол. США, що еквівалентно 101 904 грн 12 коп.

01 вересня 2015 року банк звернувся до суду з указаним позовом до поручителя ОСОБА_3 про стягнення вказаної кредитної заборгованості.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно умов кредитного договору боржник ОСОБА_5 (а відтак і поручитель ОСОБА_3) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 серпня 2038 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Пунктом 10 договору поруки передбачено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Термін кредитного договору встановлено до 19 серпня 2038 року.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржником здійснено 31 травня 2014 року.

Банк звернувся до суду з позовом 01 вересня 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, за щомісячними платежами нарахованими до 01 березня 2015 року.

Таким чином, порука ОСОБА_3 не є припиненою за зобов'язаннями щодо повернення щомісячних платежів, нарахованих банком після 01 березня 2015 року, оскільки термін дії кредитного договору діє до 19 серпня 2038 року.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів до 19 серпня 2038 року, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованість по щомісячних платежах лише в межах шестимісячного строку, а саме за період з 01 березня по 28 липня 2015 року в розмірі 43 793 грн 62 коп. Звертаючись до суду з указаним позовом, банк просив стягнути достроково всю кредитну заборгованість.

Таким чином ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило