Ухвала

15 червня 2018 року

м. Київ

справа № 200/19164/16-ц

провадження № 61-35007ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на постанову апеляційного

суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про зобов'язання виконати певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2018 року подана касаційна скарга Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про зобов'язання виконати певні дії.

Уточнивши у травні 2017 року позовні вимоги, ОСОБА_1 просила зобов'язати відповідача виплатити їй грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-2013 роки включно, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні.

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 8 червня

2017 року позов задовольнив. Зобов'язав Обласну спеціалізовану кредитно-фінансову безприбуткову господарську організацію «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» виплатити ОСОБА_1: грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-2013 роки включно; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні у розмірі 69 197 грн. Стягнув з Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» судовий збір: на користь ОСОБА_1 у розмірі 551 грн

20 коп.; на користь держави у розмірі 3 200 грн.

Постановою від 3 квітня 2018 року апеляційний суд Дніпропетровської області апеляційну скаргу Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» задовольнив частково. Змінив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня

2017 року в частині зобов'язання Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» виплатити

ОСОБА_1: грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-2013 роки включно - зазначив розмір компенсації 12 631 грн 14 коп.; матеріальну допомогу на оздоровлення

за 2016 рік - зазначив розмір матеріальної допомоги 6 919 грн 70 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є зобов'язання відповідача виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-2013 роки включно, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні.

Оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-

2013 роки включно, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні у розмірі 69 197 грн.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності відповідних підстав для таких виплат ОСОБА_1, при цьому частково змінив рішення суду першої інстанції, зазначивши суми грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку як одинокій матері за 2008-2013 роки включно та матеріальної допомоги на оздоровлення за

2016 рік, які підлягають стягненню з відповідача, залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначена справа є справою незначної складності і ціна позову в ній не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн); ця справа не належить до виключень із категорії

справ, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьоїстатті 389 ЦПК України, за

наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути

більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом

після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної

інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, прийняте у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Помилкове зазначення у постанові апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не

є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд

не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко