Номер провадження: 22-ц/785/563/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Справа № 520/13241/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» доОСОБА_4, ОСОБА_5, як правонаступників ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_7, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. 25 липня 2017 року,

встановив:

У вересні 2015 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором б/н від 28.04.2006 р. у сумі - 15 583,29 грн..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2015 р. відкрито провадження у справі.

13.10.2015 р. до суду надійшов лист з Третьої Одеської державної нотаріальної контори про те, що після померлого 12.05.2011 р. ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася (а. с. 29).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2015 р. провадження у справі закрито у зв'язку що спадкоємці не заявили про прийняття спадщини (а. с. 37).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.12.2015 р. апеляційну скаргу Банку задоволено.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2015 р. про закриття провадження у справі скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду (а. с. 58 - 60).

У червні 2016 р., після надходження до суду на його вимогу довідки про склад сім'ї, Банк уточнив позовні вимоги щодо відповідачів, визначивши такими - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 87 - 91).

Банк свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2006 р. між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою - 48,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки позичальником взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконуються, та станом на 05.07.2015 р. його заборгованість склала - 15 583,29 грн., а 12.05.2011 р. він помер то спадкоємці після його смерті повинні погасити заборгованість (а. с. 2 - 5, 88 - 91).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2017 р. у задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 28.04.2006 р. між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 48,00% на рік із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк вказує, що внаслідок неповернення боргу позичальником, станом на 05.07.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі - 15 583,29 грн., що розрахована банком, із врахуванням суми, яка була стягнута з позичальника на підставі судового наказу, виданого Київським районним судом м. Одеси від 27.07.2008 р. №2н-2084/2008 р..

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 помер 12.05.2011 р.. Спадкова справа після його смерті не заводилась.

На час смерті позичальника разом з ним у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована - ОСОБА_5, а у наступному з 20.03.2013 р. - ОСОБА_4.

Як вказується вище, ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою проживання позичальника з - 20.03.2013 р., а позичальник помер - 12.05.2011 р., тобто майже через 9 місяців, що спростовує посилання представника позивача на факт прийняття спадщини такою особою.

Щодо відповідальності ОСОБА_5 перед кредитором спадкодавця, то суд зазначає про положення ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, якими врегульовано питання відповідальності спадкоємця за боргами кредитора.

Такі положення передбачають обов'язок кредитора пред'явити свою вимогу до спадкоємців у визначений законом строк, натомість недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, які є присічними позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки саме пред'явлення належної вимоги до спадкоємця визначає право кредитора на стягнення з ОСОБА_5 на його користь грошових коштів, то тягар доказування такої обставини покладається на позивача.

Разом з тим відомостей про пред'явлення кредитором передбаченої положеннями ст. 1281 ЦК України вимоги протягом року з дня смерті позичальника не надано, а встановлений факт відсутності спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 вказує на те, що відповідна вимога кредитора до органів нотаріату не надходила, оскільки вона є підставою для заведення спадкової справи.

Таким чином суд доходить висновку про відсутність будь-яких підстав для притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за боргом спадкодавця - ОСОБА_6.

Крім того суд зазначає, що Банк звертаючись до суду з вимогами до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу зі спадкоємців боржника, просив суд стягнути з спадкоємців борг у солідарному порядку, в той час, коли законом не передбачено солідарної відповідальності спадкоємців, оскільки спадкоємці відповідають за боргами кредитора пропорційно до їх частки у спадщині.

Таким чином суд вказує на те, що позивачем не було доведено правомірності його вимог, що тягне за собою відмову у позові (а. с. 150 - 151).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що спадкоємці успадковують борги спадкодавця. Банк не пропустив строки пред'явлення вимог до спадкоємців, оскільки звернувся з вимогою до них шляхом залучення їх до участі у справі.

Під час апеляційного розгляду з'ясовано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли (а. с. 178 - 179).

На запит апеляційного суду Друга Одеська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 не заводилася (а. с. 204).

З наданої апеляційному суду Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради вбачається відсутність інших зареєстрованих осіб за місцем проживання померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Банк представника у судове засідання з розгляду справи про суті не направив. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у як найшвидшому вирішенні спору, освідомленість Банку про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1281 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Між сторонами по справі склалися спадкові правовідносини щодо пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця на знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Заява ОСОБА_6 про оформлення кредиту датована 28.04.2006 р. (а. с. 11 - 1 зворотна сторона). На вказану дату укладення договору посилається Банк у позові (а. с. 2 зворотня сторона).

Відповідно до п. 9.12 наявних у справі Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 15) договір діє 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Кредитний договір було укладено - 28.04.2006 р., строк дії один рік тобто - до 28.04.2007 р.. За відсутності відомостей про його припинення після збігу 12 місяців, строк дії кредитного договору (термін повернення кредиту) продовжився - до 28.04.2008 р..

З позовом до суду Банк звернувся - 23.09.2015 р., тобто з пропуском передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку. На обставини щодо випуску нової банківської картки Банк у позові не посилається.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову Банку.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що спадкоємці успадковують борги спадкодавця, Банк не пропустив строки пред'явлення вимог до спадкоємців, оскільки звернувся з вимогою до них шляхом залучення їх до участі у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо пропуску Банком передбаченого ст. 1281 ЦК України строку.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог першої цієї статті (тобто скасування рішення із закриттям провадження у справі).

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_7, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе