Справа №560/754/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

в с т а н о в и в:

Пунктом 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання їхньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття.

Вказані позовні вимоги в подальшому позивачем були змінені шляхом зміни способу їх присудження, а саме: стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 1300 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею повноліття.

Окрім того, представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_5 (договір про надання правової допомоги №5 від 21.09.2017 року) подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та просить зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити дні спільного спілкування в домашніх умовах: літні канікули - з 01 липня по 01 серпня; зимові канікули - з 30 грудня по 10 січня; осінні та весняні канікули - на суботу, неділю.

Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у них народилася дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як спільне життя не склалося, їхній шлюб було розірвано, а син залишився проживати з нею. Починаючи з 2013 року ОСОБА_3 ніякої матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини не надає та не бере участі в її вихованні, а також не цікавиться її станом здоров'я. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Всім необхідним вона змушена сина забезпечувати самостійно, але її коштів на його потреби у неї не вистачає, хоча утримання дитини є рівним обов'язком як матері, так і батька.

Після розлучення з відповідачем, вона створила нову сім'ю та виїхала разом із сином на постійне місце проживання за кордон. Відповідач не заперечив такому рішенню та 06 липня 2015 року написав заяву про надання дозволу на виїзд сина на постійне місце проживання в Російську Федерацію, усвідомлюючи при цьому, що в подальшому взагалі може не побачити свою дитину. Декілька разів на рік вона з сином приїздить в Україну, заздалегідь сповіщаючи про приїзд колишнього чоловіка ОСОБА_3 та про можливість побачитись із сином ОСОБА_4. Однак, ОСОБА_3 на це ніяк не реагує. Приїхавши на Україну в черговий раз в грудні 2017 року, вона неодноразово телефонувала колишньому чоловіку, але він не відповідав. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує дитину вдома та в школі як за кордоном, так і під час перебування в Україні. Після марних зусиль привернути увагу батька до себе, своїх захоплень, інтересів, син ОСОБА_4 вже не має бажання з ним спілкуватися. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Після кількох років байдужого ставлення ОСОБА_3 до сина, останній взагалі втратив родинні почуття до свого батька, перестав називати його татом та вважає своєю сім'єю її та її теперішнього чоловіка. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Це лише підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов'язків.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 свої вимоги мотивує тим, що після того, як його колишня дружина ОСОБА_2 вийшла заміж, вона почала вчиняти перешкоди щодо його спілкування з сином. ОСОБА_2 неодноразово натякала йому на те, щоб він відмовився від сина. Однак він від такої пропозиції відмовився, тому ОСОБА_2 впродовж останнього року взагалі позбавила його можливості бачитись із сином.

У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з'явилася. Від представника позивача ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності від 30.07.2018 року, надійшла заява про відмову від позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дану цивільну справу просить розглядати без участі позивача ОСОБА_2, представника позивача - адвоката ОСОБА_5 та без її участі. Позовні вимоги відносно стягнення аліментів підтримує у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_3 визнає повністю.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. З поданої його представником ОСОБА_8 заяви вбачається, що як ОСОБА_3, так і вона позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні, а тому просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. При цьому зазначає, що ОСОБА_3 позов про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 визнає. Зустрічний позов просить задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької райдержадміністрації Позняк О.В. (довіреність від 10.10.2017 року) в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2013 року було розірвано (а.с.6). Рішення суду набрало законної сили 09 серпня 2013 року.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач - ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно довідки №1132 від 08.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що неповнолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на утриманні матері ОСОБА_2 (а.с.8).

Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України чітко визначено загальний обов'язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч.8 ст.7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 ст.182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.

Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття слід задоволити та призначити відповідачу аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_3, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала щодо побачень батька з дитиною , їх спілкування.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між ними не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що зустрічний позов слід задоволити та визначити способи участі ОСОБА_3, у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення спілкування батька з сином у дні, вказані у зустрічному позові.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог як первісного позову, так і зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.141, 153, 157, 159, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. (одна тисяча триста гривень), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду, а саме з 14 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код за ;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код банку отримувача: 899998;

рахунок отримувача: 6001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити дні спільного спілкування в домашніх умовах: літні канікули - з 01 липня по 01 серпня, зимові канікули - з 30 грудня по 10 січня, осінні та весняні канікули - на суботу, неділю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 27 серпня 2018 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: Сидоренко З.С.