Справа № 184/916/18
Номер провадження 2/184/362/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

при секретарі Попівніч Н.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики , -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики та просив суд стягнути зі ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 30 000,00 доларів США, що складає по курсу НБУ 785 664,420 гривень; 3% від простроченої суми, що складає 3 099,60 гривень, та суму процентів за користування грошовими коштами, що складає 18 081,04 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12.03.2015 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 30 000,00 доларів США і зобовязався повернути їх до 31.03.2018 року, що підтверджується договором позики від 12.03.2015 року, підписаного відповідачем. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, на прохання про добровільне повернення боргу не реагує. На момент подачі заяви, згідно курсу НБУ України (100 доларів США 2618,8814 гривень), сума 30 000,00 доларів США становить 785 664, 420 гривень.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року здійснено процесуальне правонаступництво первинного позивача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2 відповідно до укладеного між вказаними особами договору цесії від 25.05.2018 р.

16.08.2018 року позивачем до суду подана уточнена заява про зменшення позовних вимог, згідно якої, враховуючи часткову оплату відповідачем 31.05.2018 р. свого боргу у розмірі 51600,00 грн., просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 734 064,42 гривень; 3% від суми простроченої суми, що складає 8520,22 гривень та суму процентів за користування грошовими коштами, що складає 48633,24 грн. А отже, загальна ціна позову складає 791 217,88 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач в судові засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, про що свідчать наявні у справі повістки та подані відповідачем клопотання.

Представник відповідача у судове засідання 12.09.2018 р. та 03.10.2018 (в режимі відеоконференції) не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена відповідно до вимог ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено у судовому засіданні, 12 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошових коштів (а.с.8), за яким ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов'язався повернути борг в строк до 31 березня 2018 року. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою, яка є невідємною частиною договору. Вищевказаний договір позики грошових коштів та розписка в їх отриманні підписані сторонами, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

На момент подачі заяви, згідно курсу НБУ України (100 доларів США 2618,8814 гривень), сума 30 000,00 доларів США становить 785 664, 42 гривень.

Згідно до договору цесії №1 від 25.05.2018 року ОСОБА_4 (надалі Кредитор) надав ОСОБА_2 (надалі новий Кредитор) право вимагання від ОСОБА_3 у розмірі 30 000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США), згідно договору позики від 12.03.2015 року, а також усі збитки, які виникли у результаті не погашення заборгованості Боржником, в тому числі пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, проценти за користування коштами та інші. Кредитор також передав Новому кредитору усі права, які належать йому як кредитору. Новий кредитор прийняв від Кредитора право вимоги боргу та інших сплат боржника (а.с.36).

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року здійснено процесуальне правонаступництво первинного позивача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2 відповідно до укладеного між вказаними особами договору цесії від 25.05.2018 р.

Після відкриття провадження у вказаній справі 08.06.2018 р. та направлення відповідних документів та повістки на адресу відповідача, до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладання судового засідання до 31.08.2018 р., оскільки він з 08.06.2018 р. перебуває за межами України, про що свідчить копія робочої візи та копія закордонного паспорту з відповідною відміткою. Крім того, відповідач зазначив про існування усної домовленості з ОСОБА_4 (первісним позивачем) про повернення в кінці серпня 2018 р. боргу у повному обсязі та здійснення часткового повернення боргу в травні (а/с 44).

Відповідно до письмового пояснення первісного позивача (Кредитора 1) ОСОБА_4 від 23.07.18 р., наявних у матеріалах справи (а/с 73), повідомлення боржника про повернення первісному позивачу частини боргу, не відповідає дійсності.

Крім того, 24.07.2018 р. на адресу суду надійшло повторне клопотання відповідача, в якому останній стверджував, що йому 31.05.2018 р. зателефонував ОСОБА_2 та повідомив про укладання договору між ним (ОСОБА_2І.) та ОСОБА_4, тому кошти за договором позики від 12.03.2015 р. необхідно повертати ОСОБА_2, на що відповідач погодився. Просив долучити до матеріалів справи копію заяви про переказ готівки від 31.05.2018 р. у сумі 51600 грн., що було еквівалентно 2 тис. доларів США, здійсненого через ОСОБА_5 на картку, яка належить ОСОБА_6 партнеру по бізнесу позивача, за вимогою останнього (а.с.79). У звязку із наведеним було заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_2 від 16.08.2018 р. (а/с 92), ним було визнано, що відповідачем 31.05.2018 р. було частково сплачено борг у розмірі 51600,00 грн. через ОСОБА_6, після чого жодних дій зі сторони боржника щодо повернення боргу останнім не здійснювалось. Крім того, позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 734 064,42 гривень; 3% від суми простроченої суми, що складає 8520,22 гривень та суму процентів за користування грошовими коштами, що складає 48633,24 грн.

В судове засідання свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не зявились, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Суд звертає увагу, що обставини, які мали бути підтверджені вказаними свідками, а саме часткову сплату боргу у сумі 51600,00 грн., фактично визнано самим позивачем.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про виникнення боргового зобовязання, оскільки укладений сторонами письмовий договір позики грошових коштів від 12 березня 2015 року є не лише фактом укладання договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, на підтвердження чого свідчить розписка, яка є невідємною частиною договору. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідачем у письмових клопотаннях та поясненнях, наданих до суду, фактично не заперечується укладання договору позики від 12.03.2015 р., за наслідками якого ним було утримано грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов'язання повернути борг.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ч.1 ст.514 ЦК України). Таким чином є правомочною вимога позивача ОСОБА_2, як правонаступника ОСОБА_4 за договором цесії №1 від 25.05.2018 року, вимагати від відповідача ОСОБА_3 повернення грошових коштів згідно договору позики від 12.03.2015 року, а також застосування інших наслідків невиконання грошових зобовязань, передбачених законодавством.

Судом також враховується право сторін, передбачене ст. 533 ЦК України, на визначення в грошовому зобовязанні грошового еквіваленту в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже, факт знаходження боргових документів - оригіналів розписки та договору позики грошових коштів у позивача свідчить про невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведеність позивачем наявності заборгованості із сторони відповідача ОСОБА_3 по договору позики від 12.03.2015 року перед позивачем ОСОБА_2 та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача:

- суми боргу в розмірі 734 064 грн. 42 коп.( враховуючи курсу НБУ України (100 доларів США 2618,8814 грн.) на момент подачі заяви, сума 30 000,00 доларів США становить 785 664, 420 гривень. Враховуючи часткову сплату боргу у розмірі 51600,00 грн., остаточна сума боргу становить 734 064 грн. 42 коп.).

- 3% річних від простроченої суми, що складає 8520 грн. 22 коп., відповідно до наступного розрахунку, виходячи із того, що право на три проценти річних у кредитора виникло з наступного дня після зазначеного у договорі граничного терміну повернення грошових коштів (31 березня 2018 року):

з 01.04.2018 року по 30.05.2018 року термін прострочення виплати позики у сумі 785 664, 420 гривень, що є еквівалентом 30 000,00 доларів США складає 60 днів, а після часткової сплати боргу - з 31.05.2018 року по 15.08.2018 року (на момент подачі позовної заяви) термін прострочення виплати позики у сумі 734 064,420 грн. складає 77 днів.

Таким чином, 3% річних від простроченої суми 785 664,420 грн. розраховано за формулою: 100%х3%:365(к-ть днів у році) х (усього прострочених днів), що становить 785 664,420:100%х3%:365х60=3 874,50 гривень;

3% річних від простроченої суми 734 064,420 грн.: розраховано за формулою: 100%х3%:365(к-ть днів у році) х (усього прострочених днів), що становить 734 064,420:100%х3%:365х77=4645,72 грн.

Загальний розрахунок 3% річних = 3874,50+4645,72=8520,22 грн.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми процентів за користування безпідставно збереженими грошовими коштами у розмірі 48633,24 грн. на підставі ч.2 ст. 1214 та ст. 356 ЦК України, розмір яких, на думку позивача, відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України за аналогією ч.1 ст. 1084 ЦК України, повинен бути визначений на рівні облікової ставки НБУ, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» стосується, зокрема, випадку прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні, а отже, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Наведене відповідає позиції ОСОБА_7 Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі №910/10156/17, відповідно до якої Суд прийшов до висновку, що позиція судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення ч.1 ст. 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як ч. 1 ст. 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 512, 527, 536, 545, 625,1046 1049, 1212, 1214, ЦК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, суму боргу за договором позики від 12.03.2015 року в розмірі 734 064 (сімсот тридцять чотири тисячі шістдесят чотири) гривні 42 копійки, 3% річних від простроченої суми, що складає 8520 (вісім тисяч пятсот двадцять) гривень 22 копійки, що разом становить 742 584 (сімсот сорок дві тисячі пятсот вісімдесят чотири) гривні 64 копійки.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір у сумі 7425 (сім тисяч чотириста двадцять пять) гривень 84 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 08.10.2018 р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_8