03.10.2018 227/281/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_1, до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору нікчемним,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13 жовтня 2011 року в розмірі 51 004,80 грн., яка складається з: 32 285,85 грн. заборгованості за кредитом, 15562,17 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 251,79 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2404,99 грн. штрафу (процентна складова), мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов'язань з повернення кредиту.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 13 жовтня 2011 року за договором б/н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зокрема, вказують на те, що відповідач підтвердив свою згоду підписом у заяві про те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та банком договір. Відповідач зобов'язань з повернення кредиту не виконав, а тому утворилась заборгованість.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року скасовано заочне рішення від 27 квітня 2015 року та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В червні 2018 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору б/н від 13 жовтня 2011 року нікчемним. В обґрунтування позовної вимоги посилається на те, що вимоги банку порушують права ОСОБА_2 як споживача послуги банку. Зокрема, вимоги банку ґрунтуються на договорі, якого він не підписував і навіть не бачив. Банк не надав йому його для ознайомлення, він не обізнаний з роботою електронних можливостей банку як в частині ознайомлення з документами так і відповідностями таких документів до правовідносин між ним та банком. Посилаючись на вимоги п.23 ст. 1, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що договір є нікчемним. Та вважає, що банк не повинен був нараховувати йому відсотки за користування кредитом за час, коли банківська установа була відсутня з причини проведення АТО в м.Авдіївка Донецької області. Неможливість сплачувати кредит виникло у нього з приводу відсутності самої банківської установи на момент закриття банку в м.Авдіївка. А тому на його думку за зазначений період відповідач не повинен був нараховувати проценти і з цих підстав сума стягнення повинна бути зменшеною.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Зустрічний позов заперечила та просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача по первісному позові позов банку заперечив, просить відмовити у його задоволенні, а свій зустрічний позов підтримав, та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив такі обставини.

Договір з ПриватБанком є договором приєднання, коли підписуючи відповідну заяву про надання картки та відкриття картрахунку, клієнт приєднується до розроблених фінансовою установою відповідних умов, які є однаковими для всіх клієнтів. Про зазначене свідчить, зокрема, назва цієї заяви «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ».

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке 21 травня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 13 жовтня 2011 року за договором б/н отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок №665616, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. (т.1 а.с.9).

Згідно анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 12 вересня 2011 року, він підтвердив згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписався клієнт в заяві. (а.с.10)

Отримуючи кредитну картку та кошти за вищевказаним кредитним договором, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування і надання банківських послуг в цілому та детальним порядком погашення кредитної заборгованості, розміром і порядком нарахування та сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами, а також штрафів за порушення умов кредитного договору, про що ОСОБА_2 власноручно розписався в довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна GOLD» від 13 жовтня 2011 року. (т.1 а.с. 11).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 03 жовтня 2011 року Банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн., 13 жовтня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 16 000 грн., (т.1 а.с.9)

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Держатель зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення Овердрафту. (п.2.1.1.5.7 Договору)

Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 30 листопада 2014 року заборгованість становить 51004,80 грн., яка складається з наступного: 32 285,85 грн заборгованості за кредитом; 15562,17 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 251,79 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом; 500,00грн. штрафу (фіксована частина) та 2404,99грн. штрафу (процентна складова. (т.1 а.с.7-8)

З розрахунку заборгованості випливає, що позивачем змінювався розмір процентної ставки з 01 квітня 2013 року з 30 % до 27,6 % та з 01 вересня 2014 року до 32,40 %.

Судом встановлено, що відповідач активно користувався вказаною платіжною карткою, по якій було збільшено банком кредитний ліміт до 16 000 грн., при цьому ОСОБА_2 періодично повертав отримані за спірним кредитним договором гроші. Останній раз кошти в сумі 500 грн були внесені ним у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором на його картковий кредитний рахунок 02 березня 2014 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку. (т. 1 а. с. 61).

Заперечуючи первісний позов та підтримуючи свій зустрічний позов, представник відповідача по первісному позові посилався на те, що договір б/н від 13 жовтня 2011 року є нікчемним, оскільки його довіритель договору не підписував і навіть не бачив.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Суд вважає, що в даному випадку між сторонами в належній письмовій формі була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на відповідній анкеті-заяві від 12 вересня 2011 року про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитки, умовами і термінами погашення заборгованості. (т.1 а.с.10) та в довідці про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна GOLD (т.1 а.с.11), яка містить всі істотні умови кредитного договору, зокрема розмір відсотків, штрафних санкцій, порядок погашення та приклад розрахунку суми сплати; та й факт незаперечення отриманої відповідачем картки у «власних цілях» та користування кредитними коштами.

Наведене водночас спростовує доводи представника відповідача по первісному позові про те, що письмових кредитних договорів позивач не укладав та не підписував, про що зазначає у своїй зустрічній позовній заяві до банку.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами, в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором неодноразово вносив кошти на відкритий на його ім'я рахунок, тобто сторонами виконувались умови договору.

Таким чином, ОСОБА_2 не доведено невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а підписання особисто відповідачем анкети заяви про приєднання до умов і правил наданих банківських послуг в ПриватБанк та довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна GOLD, які є складовою частиною договору, де зазначено передбачені законодавством кредитні умови, свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору, а тому відсутні підстави для визнання спірного кредитного договору нікчемним із застосуванням наслідків недійсності із зазначених відповідачем підстав, у зв'язку із чим, слід відмовити у задоволенні зустрічного позову

Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 30 листопада 2014 року заборгованість за кредитом (тіло кредиту) становить 32 285,85 грн. (а.с.7-8)

Як пояснила в судовому засіданні представник банку і це підтверджено випискою руху коштів по рахунку ОСОБА_2, ОСОБА_2 23 вересня 2013 року уклав договір оплати частинами (за покупку товару), на виконання якого 23 вересня 2013 року було знято кошти у сумі 2598,89 грн., 23 жовтня 2013 року 2598,91, 23 листопада 2013 року, 23 грудня 2013 року, 23 січня 2014 року, 23 лютого 2014 року, 24 березня 2014 року, 24 квітня 2014 року по 2598,97 грн., та 16 травня 2014 року 10395,88 грн.

Тобто, судом встановлено, що в звязку з укладенням ОСОБА_2 23 вересня 2013 році договору оплати частинами (за покупку товару) відбулося збільшення тіла кредиту понад ліміт. (т.1 а.с.71-72)

У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 32 285,85 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується ж позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 15562,17 грн., то суд виходить з наступного.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору визначено, що банк має право здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру виданого кредиту (кредитної ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення в дію змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці за картковим рахунком згідно з п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою у односторонньому порядку, за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв'язку: відправлення смс-повідомленя на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банком змінювались процентні ставки на поточну заборгованість з 01 квітня 2013 року з 30 % до 27,6 % та з 01 вересня 2014 року до 32,40 %; також змінювалась процентна ставка на прострочену заборгованість, так 13 жовтня 2011 року встановлена процентна ставка 60% , з 01 квітня 2013 року зменшена до 27,6 %, 01 вересня 2014 року збільшено процентну ставку до 32,4 %.

Як пояснила в судовому засіданні представник банку, що процентні ставки змінювались за ініціативою банку в односторонньому порядку, відповідача повідомляли шляхом направлення смс-повідомлення. Щодо процентної ставки на прострочену заборгованість у розмірі 60%, то також збільшили цю процентну ставку за власною ініціативою в односторонньому порядку.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що банк надсилав повідомлення позичальнику про зміну відсоткової ставки з дотриманням процедури направлення такого сповіщення, тому твердження про настання змін відсоткової ставки у кредитному договорі, що підлягають виконанню сторонами, є безпідставними.

А зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Отже, позивачем з 01 вересня 2014 року нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Що стосується ж зменшення процентної ставки банком за власною ініціативою, то суд вважає, що вимогами ч.3 ст. 1056-1 ЦК України заборонено саме збільшення кредитором встановленого договором розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Щодо зменшення, то такої заборони дана норма не містить.

А тому суд вважає за можливе враховувати зменшену банком процентну ставку у розмірі 27,6 %, щодо збільшення якої банк боржника належним чином не повідомив.

Тобто, виходячи зі зменшеної процентної ставки 27,6 % річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 30 листопада 2014 року, яка складає 91 день, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 2315,55 грн. з наступного розрахунку: 13852,29 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 27,6 % : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 91 день = 966,43 грн.; 18433,56 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 27,6% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 91 день = 1286,05 грн.; 966,43 грн. + 1286,05 грн. = 2252,48 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 63,07 грн. (22,4+40,67 грн.) стягненню підлягає 2315,55 грн. (2252,48 грн. + 63,07 грн.).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 30 листопада 2014 року заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 2315,55 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією і штрафу, то суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Авдіївка Донецької області було віднесено до вказаного переліку.

Відповідач ОСОБА_2 згідно метеріалів спарви зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, квартал 9АДРЕСА_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивачем зроблений розрахунок пені та комісії станом на 30 листопада 2014 року в розмірі 251,79 грн.

Враховуючи, що хоча банк зазначає, що просить стягнути комісію, проте в розрахунку заборгованості дана графа зазначена як сума комісії та пені, тобто не розділено у якому розмірі нарахована пеня, а у якому комісія, у звязку з чим суд не може визначити розмір пені, яка не стягується, так як відповідач на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» має бути звільнений, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії слід відмовити.

На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2404,99 грн. (процентна складова).

Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути 32285,85 грн. заборгованості за кредитом та 2315,55 грн.. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог банку, які в свою чергу підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав.

Щодо посилання представника відповідача про відрахування виконавчою службою на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 9487,14 грн., то ці платежі, у випадку їх підтвердження, підлягають врахуванню на стадії виконання судового рішення.

В судових дебатах представник відповідача заявив клопотання про застосування до вимоги банку про стягнення заборгованості строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14.

Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Судом установлено, що строк дії картки визначено до серпня 2017 року. (т.2 а.с.25)

Як вбачається з руху коштів відповідача, останній платіж ОСОБА_2В за кредитним договором проведений 02 березня 2014 року.

До суду позивач звернувся 23 січня 2015 року .( а.с.2)

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач звернувся в суд в межах строку позовної давності.

Що стосується посилання ОСОБА_2, що банк не повинен був нараховувати йому відсотки за користування кредитом за час, коли банківська установа була відсутня з причини проведення АТО в м.Авдіївка Донецької області, у звязку чим він не мав можливості сплачувати кредит, то суд вважає їх такими, що не мають правового обгрунтування, з огляду на те, що ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Заборони щодо нарахування плати за користування кредитом (відсотків) норми закону не містять.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та те, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи, який є звільнений від сплати судового збору, понесені АТ КБ Приват Банк» витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, зокрема, у сумі 346,02 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місце знаходження: м.Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, буд.50) заборгованість за договором б/н від 13 жовтня 2011 року в розмірі 34 601,40 (тридцяти чотирьох тисяч шестисот однієї гривні сорока копійок) грн., з яких 32 285,85 грн. заборгованості за кредитом; 2 315,55 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_1, до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору нікчемним, відмовити.

Понесені Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, зокрема, у сумі 346,02 (трьохсот сорока шести гривень двох копійок) грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 04 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

03.10.2018