Провадження № 2/161/155/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника 3-ї особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьк цивільну справу №161/11646/17 за позовною заявою ОСОБА_5 до сектору культури Луцької районної державної адміністрації, Луцької районної державної адміністрації, третя особа Луцька районна рада про поновлення на роботі та визнання контракту таким, що укладений на 5 років,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про поновлення на роботі, визнання контракту таким, що укладений на 5 років.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2001 року згідно протоколу № 2 загальних зборів трудового колективу Луцького районного будинку культури було погоджено статут Луцького районного будинку культури. Згідно до п. 4.5. даного статуту директор районного будинку культури призначається вищестоящим органом управління, організовує роботу районного будинку культури і несе відповідальність за його діяльність.

03.05.2016 року сектор оголосив конкурс на заміщення вакантної посади директора Луцького районного будинку культури. За результатами конкурсу його було визначено переможцем і укладено контракт № 1 від 15 липня 2016 року.

12.07.2017 року було видано наказ про припинення трудового договору (контракту), згідно з яким його звільнено з посади директора.

Зазначає, що звільнення його з посади проведено з порушенням п. 6.7 Контракту, так як його за два місяці не повідомлено про звільнення, сектор не проінформував його письмово про своє бажання припинити дію контракту, а тому вважає контракт продовженим. Згідно вимоги ст. 21 ч. 1 Закону України «Про культуру» керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення контракту на пять років за результатами конкурсу, можливості укладення контракту на інший строк діючим законодавством не передбачено.

Просить суд, поновити його на посаді директора Луцького районного будинку культури з 15 липня 2017 року, визнати контракт № 1 з директором Луцького районного будинку культури від 15 липня 2016 року таким, що укладений терміном на 5 років.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача сектору культури Луцької районної державної адміністрації ОСОБА_3М.в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, надала суду письмове заперечення по суті заявленого позову.

Представник відповідача Луцької районної державної адміністрації ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, надала суду письмове заперечення по суті заявленого позову.

Представник третьої особи ОСОБА_4 просила суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, які беруть участь у розгляді справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішенні спору по суті, суд прийшов до висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Судом встановлено, що 15 липня 2016 року між сектором культури Луцької районної державної адміністрації, в особа завідувача сектору ОСОБА_3, та ОСОБА_5 укладено контракт, яким призначено ОСОБА_5 на посаду директора Луцького районного будинку культури як такого, що пройшов конкурс на заміщення вакантних посад строком на 1 рік з 15 липня 2016 року по 14 липня 2017 року.

Контракт з директором Луцького районного будинку культури та сектором культури районної державної адміністрації був укладений строком на 1 рік за результатом конкурсу з наступних підстав.

Відповідно до протоколу засідання конкурсної комісії на заміщення вакатних посад керівників закладів культури Луцького району від 13 липня 2016 року, члени конкурсної комісії обговоривши виступ ОСОБА_5 голосували за пропозицію укласти з ним контракт на 5 років. За результатами голосування «за» проголосувало 2 члени, «проти» 2 члени, «утрималось» 2 члени. Рішення відповідно прийнято не було.

Проте, одним членом конкурсної комісії була внесена пропозиція укласти з ОСОБА_5 контракт строком на 1 рік. За результатами обговорення голосування «за» проголосувало 5 членів, «проти» 1.

Таким чином, конкурсна комісія прийняла рішення укласти з ОСОБА_5 контракт строком на 1 рік за результатом конкурсу за згодою сторін.

Контракт від 15 липня 2016 року був підписаний кожною із сторін.

Наказом від 12 липня 2017 року № 18/02-1 «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_5 звільнено з посади директора районного будинку культури в звязку з закінченням строку трудового договору відповідно до вимог п. 2 ст. 36 КЗпП України з 14 липня 2017 року (а.с. 12).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтєю 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У пунктах 7, 10, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено як підставу припинення трудового договору закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Аналізуючи приведені вище положення законодавства суд доходить висновку, що особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов'язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку.

Відповідна підстава передбачена п. 2 ст. 36 КЗпП України і застосовується тільки до строкового трудового договору. Порушення умов його укладення, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, позбавляє роботодавця права звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку, адже особа визнається прийнятою на невизначений строк.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до пп. 2 п. 6.4. Контракту, підставами припинення цього контракту є закінчення строку дії контракту, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. При цьому відповідно до абз. 2 п. 6.7 Контракту передбачено, що за два місяці до завершення його дії орган управління попереджає керівника про звільнення, укладення нового контракту або зміни до терміну дії контракту.

Так, судом встановлено, що 10 травня 2017 року сектором культури було підготовлено повідомлення про майбутнє звільнення з посади директора будинку культури ОСОБА_5, яке було йому доведено до відому в кабінеті директора сектору культури ОСОБА_3 в присутності членів комісії, розяснено про умови закінчення контракту, однак, від підпису на листіповідомленні останній відмовився, про що було складено відповідний акт від 10.05.2017 року (а.с. 35). У звязку з відмовою в отриманні листа-повідомлення, даний лист було скеровано рекомендований листом на адресу ОСОБА_5 13.05.2017 року, якій він отримав 16 травня 2017 року. Факт отримання повідомлення про майбутнє звільнення 16.05.2018 року не заперечував і сам позивач.

Таким чином суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 був завчасно повідомлений про те, що контракт з ним буде розірвано в звязку з закінченням його терміну дії.

Щодо посилання ОСОБА_5 на те, що ч. 1 ст. 21 Закону України «Про культуру» визначено, що керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту на пять років за результатами конкурсу і можливість укладення контракту на інший термін Законом не передбачена, то слід зазначити, що згідно ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

ОСОБА_5 підписуючи зазначений контракт, погодився з рішенням конкурсної комісії про укладення контракту строком 1 рік, зі всіма пунктами контракту, не оскаржував їх і керувався ним до свого звільнення (а.с. 5-8).

Крім того, що позивач не оскаржував протокол засідання комісії на заміщення вакантних посад керівників закладів культури Луцького району, на якому було прийнято рішення укласти з ним контракт строком на 1 рік, ні форми, ні змісту контракту, укладеного з ним, а тому суд вважає, що відповідачем не було порушено законодавство в тому числі Закон України «Про культуру» при призначенні ОСОБА_5 на посаду директора Луцького районного будинку культури.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 було звільнено з посади директора Луцького районного будинку культури, а не з роботи взагалі.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_5 з займаної посади відбулося у відповідності норм діючого трудового законодавства, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст. 3, 4, 21, 23, 36 КЗпП України, ст. ст.12, 76 80, 82, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позову до сектору культури Луцької районної державної адміністрації, Луцької районної державної адміністрації, третя особа Луцька районна рада про поновлення на роботі та визнання контракту таким, що укладений на 5 років.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко