АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/4981/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В

при секретарі: Довогопола А.В.

за участю: представник відповідача Біллерис Ю.О. (ПАТ «Укрсоцбанк»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року ухваленого під головуванням судді Мирошниченко О.В.

в цивільній справі № 752/17643/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_4 про визнаннязобов'язанняза договором поруки припиненим.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки від останнього платежу який здійснено позичальником пройшло більше 1 року, що є більшим ніж встановлено ч.4 ст.559 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового, за яким позовні вимоги позивача просила задовольнити повністю. Вказуючи на порушені судом першої інстанції норми процесуального права, а саме принципу об'єктивності розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення. Обставини викладені в апеляційній скарзі вважав неспроможними та незаконними. Вказуючи, що позивач навмисно намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що повідомлення про усунення порушень було направлено на його адресу у 2014 року. Банк допустив у повідомленні технічну описку та помилково зазначив 14 квітня 2014 року замість фактичного - 14.04. 2015 року. Що підтверджується текстом самого повідомлення, адже направляючи вимогу у квітні 2014 року вони не могли вказувати про існування заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2014 року.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Позивач, її представник та третя особа будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції з урахуванням положень статей 525, 554, 1054 ЦК України вказував на те, що зазначені позивачем підстави для припинення зобов'язання за договором поруки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою скаржник вказувала на те, що суд першої інстанції абсолютно не спростував твердження скаржника на посилання ч. 4 ст. 559 ЦК України. Який в позовній заяві чітко вказує, що відповідач надсилав вимогу позичальнику та поручителям - 14.04.2014 року, а з позовом до суду про солідарне стягнення звернувся в 2015 році тобто із пропуском спеціального строку зазначеного в ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що дані доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 900/06-034-306, згідно якого банк зобов'язується надати позичальник кредитні кошти в сумі 40 000 доларів США 00 центів.

В забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 18 травня 2011 року.

Відповідно п. 1.1. договору поруки № 900/900002105/РО поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року та договору відновлювальної кредитної лінії на сплату страхових платежів № 900/06-034-306/1 від 26 травня 2008 року.

Згідно п. 2.1 договору поруки від 18.05.2011року сторонами було визначено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання, а саме до 10 травня 2023 року.

Умовами договору поруки передбачено кінцевий термін повернення кредиту, а саме п.2.1.1.1. 10 травня 2023 року тобто з 11 травня 2023 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Також сторони передбачили можливість дострокового погашення у випадках передбачених договором кредиту.

Крім того п.3.1.1. договору поруки встановлено обов'язок поручителя дострокового повернення кредиту у випадку невиконання позичальником зобов'язання забезпеченого порукою.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

31.10.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» направлено вимогу про усунення порушень на адресу позичальника ОСОБА_4, яка отримана особисто останнім про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 04.12.2014 року (а.с.184).

14.04.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» направлено вимогу про усунення порушень на адресу поручителя ОСОБА_2, яка була особисто отримана останньою, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 15.04.2015 року (а.с. 186).

Враховуючи, що рішення про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором від 26 травня 2008 року № 900/06-034-306 приймалося саме банком, зміни настали та є обов'язковими для позивача, це зумовлювало виникнення обов'язку у банка пред'явити позов до поручителя протягом строку дії поруки.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» 15 травня 2015 року звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2015 року, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 900/06-034-306 від 26 травня 2008 року, що становить заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 32 145,14 доларів США, за офіційним курсом НБУ еквівалентно 743 535,78 гривень. та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 23 371,08 гривень, а всього 766 906,86 гривень.

Зазначене вище свідчить про те, що з моменту висунення банком сторонам договору кредиту та поруки вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, до часу звернення з позовом банком не були порушені процесуальні строки, які б надавали підстави для задоволення вимог позивача, а саме припинення договору поруки з підстав визначених п. 4 ст. 559 ЦПК України

Крім того, слід зазначити, що на момент звернення позивача до суду з позовними вимогами про припинення зобов'язань за договором поруки ( жовтень 2016 року), вже існувало рішення суду (03 серпня 2015 року) про стягнення з поручителя (позивача) заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

Правова позиція, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6 -1199 цс 16 з якою також погоджується Верховний Суд ( провадження № 61 -18362 св18; № 61 -1395 св 17; № 61 -5010 св18) вказує на те, що відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору пор

Згідно зі статтею 14 ЦПК України 2004 року ( в редакції на час звернення позивача з позовом) судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи з самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді та саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відтак, саме на час розгляду Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ( 03 серпня 2015 року) позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором ( при цьому з ОСОБА_2 як поручителя у солідарному порядку) остання і повинна була доводити суду неправомірність заявленої вимоги банку з підстав припинення договору поруки.

Натомість як вбачається із тексту зазначеного вище судового рішення відповідач по справі ОСОБА_2 діючи як в своїх інтересах так і інтересах відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги банку визнала повністю.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 372, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qusp;Про судоустрій і статус суддів&q?ер;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&quVІ;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: