Ухвала

05 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 314/253/18

провадження № 61-44607ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», подану представником Піх Анною Борисівною, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Запоріжжяобленерго» про захист прав споживача, у якому просив зобов'язати відповідача здійснити демонтаж лічильника, встановленого на території житлового будинку АДРЕСА_1, встановити такий лічильник відповідно до «Правил улаштування електроустановок», заборонити відповідачеві встановлювати у вказаному будинку контрольний засіб обліку та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснити демонтаж наявного розрахункового приладу обліку електричної енергії (лічильника), встановленого на території житлового будинку АДРЕСА_1 у споживача ОСОБА_2 Зобов'язано ПАТ «Запоріжжяобленерго» встановити споживачеві ОСОБА_2 на території житлового будинку АДРЕСА_1 розрахунковий прилад обліку електричної енергії (лічильник) відповідно до положень пунктів 1.5.27, 1.5.29 «Правил улаштування електроустановок», а саме: у легкодоступному для обслуговування місці (приміщенні), з висотою від підлоги до коробки затискачів лічильника в межах від 0,8 м до 1,7 м. Зобов'язано ПАТ «Запоріжжяобленерго» не встановлювати на території житлового будинку АДРЕСА_1 технічний (контрольний) засіб обліку електричної енергії без згоди споживача ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року в оскаржуваній частині щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін.

У вересні 2018 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» через свого представника Піх А. Б. звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є захист прав споживача шляхом здійснення демонтажу лічильника електричної енергії, встановлення такого лічильника відповідно до «Правил улаштування електроустановок», заборони встановлення контрольного засобу обліку та стягнення моральної шкоди.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,однак такі є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому увідкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», поданою представником Піх Анною Борисівною, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про захист прав споживача.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов