АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/541/17 Номер провадження 22-ц/786/1861/18Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіна О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Нагорної Н.В. в м. Пирятин зі складанням повного тексту судового рішення 15 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Чорнухинської державної нотаріальної контори про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017р. ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що в період з 17.08.1997р. по 19.08.2015р. перебував у шлюбі з відповідачкою. В цей період ним за договором купівлі-продажу від 26.07.1999р. було придбано будинок в АДРЕСА_1.

Однак, під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах та внаслідок помилки у обранні способу захисту єдиного житла, домоволодіння та земельних ділянок 13 червня 2017р. вимушений був здійснити відчуження належного йому майна на користь колишньої дружини вартістю,як зазначено в оскаржуваних договорах 10 тис.грн. -за домоволодіння та по 1 тис. грн. за земельні ділянки.

Посилаючись на те, що укладання договорів не відповідало його волевиявленню та внутрішній волі, просив визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між сторонами 13 червня 2017р. домоволодіння по АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок площею 0,2353 га та 0,1047 га.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2018р. в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, який в апеляційній скарзі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні обставинам справи просить його скасувати, задовольнивши його вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони період з 17.08.1997р. по 19.08.2015р. перебували у шлюбі, в період якого ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 26.07.1999р. було придбано будинок в АДРЕСА_1. 20 січня 2010р. позивачем приватизовано дві земельні ділянки площею 0,2353 га та 0,1047 га відповідно для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства.

13 червня 2017р. позивач здійснив відчуження належної йому власності за договорами купівлі-продажу відповідачу.

Позивач стверджує, що коштів за отримане майно від відповідача не отримував.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що бажання позивача уникнути звернення стягнення на майно при наявності боргу не може бути розцінене як добросовісна поведінка, а тому не підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем. Доводи про те, що зобов'язання ОСОБА_4 за договором позики виникли, за його твердженням, за недійсним договором,- жодним чином не підтверджені, а тому прийшов до висновку про недоведеність позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої, третьої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та земельних ділянок, як укладених під впливом тяжких для позивача обставин і на вкрай невигідних умовах ( ст.233 ЦК України ).

За змістом цієї норми та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» тяжкою обставиною слід вважати особистий стан фізичної особи, членів її сім'ї чи родичів як крайня необхідність, тяжка хвороба, смерть годувальника, загроза втрати житла тощо, який примусив укласти правочин на вкрай невигідних для неї умовах, або обставину, для усунення чи зменшення розміру якої необхідно укласти правочин на вкрай невигідних умовах. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Обгтунтовуючи недійсність укладених правочинів з посиланням на норми ст. 233 ЦК України, позивач наводить перелік тяжких обставин, за яких відбулось укладення правочинів, що не відповідали його внутрішній волі :

-22 жовтня 2015р. він потрапив у ДТП, внаслідок якого притягнутий до адміністративної відповідальності ( а.с.12),

-працюючи водієм ТОВ «Автосервіс», зазнав тиску з боку керівництва товариства за наслідки ДТП та вимушений був написати розписку про отримання ніби-то в борг значної суми грошових коштів,

-за рішенням Дарницького районного суду м.Києва на користь ОСОБА_5 стягнуто з ТОВ «Автосервіс» у відшкодування матеріальної шкоди 82934,96грн.,моральної - 100000грн. (а.с.17-25),

-за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017р. із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто борг за договором позики 100000грн. (а.с.182-186),

-вже через 2 місяці після укладання договорів купівлі-продажу ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про його виселення (а.а.46-55) та в листопаді 2017р. опублікувала оголошення про продаж будинку (а.с.69).

Зазначені обставини, на які позивачі посилались як на підстави своїх вимог, - ні кожна з обставин окремо, ні в їх сукупності - не є тяжкими в розумінні ст.233 ЦК України і не можуть бути підставами для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними, адже фактично «тяжкими» обставинами позивач вважає неналежне виконання судових рішень.

Вказані обставини, можливо, і були причиною відчуження власності позивача , проте, належних та допустимих доказів на підтвердження вимушеності укладення ним оспорюваних договорів саме внаслідок вказаних обставин суду у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку не надано. Відсутні в матеріалах справи і належні та допустимі докази на підтвердження необхідності укладення оспорюваних договорів внаслідок вказаних обставин.

В обґрунтування вимог про укладення договорів купівлі-продажу на вкрай невигідних для позивача умовах він, зокрема, посилається на занижену вартість предмету продажу, проте, ОСОБА_4 був обізнаний із звітом про незалежну оцінку об'єкту продажу- нерухомого майна та експертну вартість земельних ділянок.

Як зазначено в п.3 договору купівлі-продажу будинку ринкова вартість нерухомого майна становить 38338грн., а в п.4 договорів купівлі-продажу земельних ділянок експертна вартість земельних ділянок становить відповідно 17244грн. та 8356грн., проте сторони в договорах погодили іншу ціну купівлі-продажу і позивач погодився із такою ціною підписавши договори (а.с. 38-39,42,44).

Вказане свідчить про відсутність помилки стосовно ціни договору.

Крім того, сама по собі невигідність умов укладення договорів не може бути підставою для визнання таких договорів недійсними на підставі ст.233 ЦК України за відсутності даних про тяжкість обставин та вимушеність укладення договорів на таких умовах, адже вказана норма чітко передбачає наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вимушеністю укладення договорів на вкрай невигідних умовах.

Проте, як стверджує сам позивач, його вільне волевиявлення як раз і було направлено на продаж належного йому майна в цілях збереження для сім`ї від можливого арешту та продажу за рішенням суду.

Доказів наявності впливу тяжких для позивача обставин під час укладення оспорюваних правочинів позивач не надав.

Посилання позивача на недійсність оспорюваного правочину із зазначенням помилки у обранні способу захисту його житла, домоволодіння та земельних ділянок спростовуються наявними у справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність заявлених вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів від 13 червня 2017 року.

З огляду на викладене у суду першої інстанції не було законних підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок у зв'язку з недоведеністю обставин, які відповідно до ст.233 ЦК України є підставами для визнання договорів недійсними

Доводи скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/ Л.М. Хіль

Повний текст постанови складено 27.08.2018 р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна