Справа № 431/6056/18
Провадження № 2/433/1576/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 грудня 2018 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Воронкіна О.А.,

за участі секретаря Савкової Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільськ цивільну справу у порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Старобільська міська рада Луганської області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Старобільська міська рада Луганської області, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому та його сестрі ОСОБА_1 на підставі права власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Монастирська (раніше Кірова), 66. На даний час у вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_2, однак в будинку не мешкає і де його фактичне місце проживання власникам не відомо. Відповідач був зареєстрований ще за життя батька позивача, якому раніше належав будинок і з його волі. Вказані обставини перешкоджають йому у використанні житлового будинку. На підставі викладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача ОСОБА_1. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник позивача адвокат за договором ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи Старобільської міської ради Луганської області надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

13 грудня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано житловий будинок, який розташований за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Монастирська, 66.

Згідно довідки виконавчого комітету Старобільської міської ради № 2072 від 30.10.2018 року та акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 02.11.2018 року в м. Старобільськ по вул. Монастирській, 66, зареєстрований ОСОБА_2, однак за вказаною адресою фактично не мешкає з 2010 року по теперішній час.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 4, 13, 19, 78, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 78, 81, 206, 258, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 319,321,321,391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Старобільська міська рада Луганської області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Монастирська, 66.

Зобов,язати Старобільську міську раду Луганської області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Монастирська, 66.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.А.Воронкін