Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 373/2348/16-ц

провадження № 61-34242 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року у складі судді Свояка Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня

2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Білоконь О. В., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 19 липня 2013 року о 22 год.

45 хв. у м. Києві по вулиці Срібнокільській, 8 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року.

Унаслідок зазначеної ДТП пошкоджено автомобіль «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, належний ОСОБА_5, розмір заподіяних збитків, згідно звіту № 241 від 30 липня 2013 року становить 83 501,90 грн.

На дату ДТП водій ОСОБА_4 не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкоду, заподіяну власнику автомобіля «Honda» ОСОБА_7 не відшкодував.

У зв'язку з настанням події, передбаченої пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за заявою ОСОБА_5 МТСБУ

16 вересня 2013 року виплатило йому страхове відшкодування у розмірі

50 000,00 грн, крім того понесло витрати у розмірі 848,00 грн на встановлення розміру збитків та збір документів у справі.

Відповідно до підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1191 ЦК України, МТСБУ, сплативши страхове відшкодування, набуло право регресу до власника транспортного засобу, винного у ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Ураховуючи, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року позовну заяву МТСБУ було повернуто позивачу для подачі її за належною підсудністю, а процесуальний строк для звернення до суду з позовом сплив 08 серпня 2016 року, МТСБУ просило визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із зазначеним позовом, поновити його та стягнути із ОСОБА_4 понесені витрати у розмірі 50 848,00 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь МТСБУ на відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування 50 848,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами у справі та третьою особою склалися правовідносини, що врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідними положеннями ЦК України, а тому з дати виплати страхового відшкодування третій особі, що мала місце

16 вересня 2013 року, МТСБУ набуло право регресної вимоги до відповідача у межах понесених витрат. Перебіг позовної давності до заявлених вимог розпочався з дати виплати страхового відшкодування третій особі, та не сплив на дату звернення позивача з позовом до Деснянського районного суду

м. Києва, а тому він підлягає поновленню, а позов задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року змінено, доповнено його резолютивну частину абзацом про поновлення МТСБУ строку звернення з позовом до суду, як такого, що пропущений з поважних причин.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що до регулювання правовідносин між МТСБУ та водієм транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована у встановленому Законом порядку, підлягають застосуванню положення статті 1191 ЦК України та статті 38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими врегульовано регресні зобов'язання. Оскільки для зворотної вимоги (регресу) перебіг позовної давності починається від дня виплати страхового відшкодування, позивач звернувся з позовом до Деснянського районного суду м. Києва у межах позовної давності, а тому суд обгрунтовано визнав поважними причини пропуску МТСБУ позовної давності про, що зазначив у мотивувальній частині рішення, але в порушення вимог цивільного процесуального законодавства не відобразив зазначених висновків у резолютивній частині.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що унаслідок виконання позивачем зобов'язання з виплати страхового відшкодування у вже існуючому між ним та ОСОБА_5 зобов'язані відбулася лише заміна кредитора зі збереженням самого зобов'язання, у зв'язку з чим у МТСБУ виникло право вимоги до ОСОБА_4 у виді суброгації, а не регресу, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, неправильно застосувавши статтю 993 ЦК України. При суброгації перебіг позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а тому позовна давність до вимог МТСБУ про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування спливла, оскільки ДТП сталася 19 липня 2013 року, а з позовом до Деснянського районного суду м. Києва позивач звернувся 03 серпня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. Вказував на те, що суди не сприяли повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, незважаючи на відсутність належного повідомлення

ОСОБА_4 про проведення оцінки заподіяних збитків власнику автомобіля «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, його незгоду з визначеним розміром збитку, не дали можливості призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

04 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 липня 2013 року о 22 год. 45 хв. у м. Києві по вулиці Срібнокільській, 8 відбулася ДТП за участю автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована не була, 23 серпня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП.

Згідно звіту № 241 про оцінку автомобіля «Нonda», реєстраційний номер

НОМЕР_2, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 30 липня 2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, становить 83 501,90 грн.

Відповідно до наказу МТСБУ № 3223 16 вересня 2013 року, на підставі платіжного доручення № 1/1-21203 від 16 вересня 2013 року, ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП спричиненої з вини відповідача. Крім того МТСБУ понесло витрати по оплаті послуг оцінювача у розмірі 848,00 грн.

Листом № 3/1-05/25664 від 18 вересня 2013 року МТСБУ направило

ОСОБА_4 повідомлення про розмір відшкодування, який він зобов'язаний сплатити позивачеві у порядку регресу.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Розглядаючи спір по суті, суди попередніх інстанцій правильного застосували до спірних правовідносин статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1191 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі МТСБУ виплатило 16 вересня 2013 року, з позовом до Деснянського районного суду м. Києва про відшкодування збитків, МТСБУ звернулося 03 серпня 2016 року. Оскільки при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, суди дійшли обгрунтованих висновків про те, що на час звернення МТСБУ з позовом до Деснянського районного суду м. Києва, строк позовної давності не сплив, а тому обгрунтовано поновили його при зверненні МТСБУ до іншого суду з дотриманням правил підсудності.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є змагальність. Відповідно до частини другої статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина третя зазначеної статті покладає на сторони обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясували обставини щодо розміру заподіяної ОСОБА_5 майнової шкоди є непереконливими, оскільки відповідач, від імені якого у суді діяв його уповноважений представник ОСОБА_9, не заявляв клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, а відтак суди, діючи в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, не мали права ініціювати питання про призначення такої експертизи самостійно. Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги про те, суди не дали можливість призначити у справі таку експертизу, є безпідставними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від

05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від

26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник