Справа № 466/8372/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

справа №466/8372/16-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення

ВСТАНОВИВ :

27.09.2016 року представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, в якій просить суд ухвалити рішення, яким зобов»язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартирою №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові; зобов»язати ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартири №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові; вселити ОСОБА_3 в квартиру №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м. Львові та квартиру №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що між громадянкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 05.06.2009 року було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НМ № 069503, виданим того ж дня Серафінецькою сільською радою Городенківскього району Івано-Франківської області.

Починаючи з 30.12.2014 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ЖС № 104770 шлюб було припинено, про що складено відповідний актовий запис № 126. Позивачка повернула дівоче прізвище ОСОБА_3.

Протягом перебування в шлюбі, подружжям було нажите певне майно, яке згідно ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, позивач, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири №81, що розташована по проспекту ОСОБА_5, 67-в у м.Львові. Вказана вище 1/2 частина квартири належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 548 від 25.06.2010 року.

Крім того, позивач, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири №37, що розташована по проспекту Свободи, 6/8 у м. Львові. Вказана вище 1/2 частина квартири належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 558 від 01.08.2011 року.

Інші 1/2 частини вказаних вище квартир належать відповідачу, ОСОБА_4 на тих самих підставах, що і позивачу ОСОБА_3

Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, відповідач, ОСОБА_4 чинить позивачу перешкоди у користуванні спірними квартирами, зокрема на даний час квартирами користуються невідомі особи, вхідні замки до дверей змінено та немає доступу до квартир.

Як наслідок, позивач втратила доступ до вказаних вище квартир, своїх особистих речей, які у них знаходяться та змушена проживати за іншою адресою.

Таким чином, відповідачем порушено право власника ОСОБА_3 на користування спірними квартирами, а тому позивач вимушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що відповідачем не чиняться позивачу перешкоди в користуванні квартирою №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартирою №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

05 червня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №3 (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС №104770 від 30.12.2014 року, шлюб між чоловіком ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_9 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №126. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 09.07.2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 548 від 25.06.2010 року, квартира №81, що розташована по проспекту ОСОБА_5, 67в у м.Львові (а.с.8).

Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 09.07.2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 558 від 01.08.2011 року, квартира №37, що розташована по проспекту Свободи, 6/8 у м. Львові (а.с.9).

Отже, з урахуванням часток співвласників у праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що позивач має право користуватися квартирою №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартирою №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові у розмірі 1/2 частки.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проаналізувавши вищевказані норми закону та як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачу користуватися належними їй на праві спільної часткової власності квартирами на власний розсуд.

З даного приводу представники позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_1 зверталися в правоохоронні органи з заявами про те, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачці користуватися частиною квартири №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та частиною квартирою №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові, зокрема у квартирах проживають невідомі особи та змінені замки у вхідних дверях, що підтверджується відповідними заявами, відповідями на заяви та висновками по матеріалах ЖЄО (а.с.99-109, 122-126).

Крім того, як вбачається з копії веб-сайту (сторінки), квартира, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові здається в оренду подобово (а.с.115-121).

Виходячи з характеру спірних відносин та доведення суду правомірності набуття позивачем права власності по 1/2 частині спірних квартир, є підстави для задоволення позову ОСОБА_3 щодо усунення перешкод в користуванні квартирами шляхом вселення, оскільки на час звернення з цим позовом до суду фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач має намір вселитись та проживати в квартирі, виникнення між сторонами суперечок щодо користування майном, а тому визначений позивачем спосіб захисту є правомірним та має за мету відновити порушені права позивача, як співвласника квартир, на реалізацію в повній мірі права власності на об'єкт нерухомого майна та припинення порушень з боку відповідача в майбутньому.

Окрім зазначеного, в даній ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належними їй на праві спільної часткової власності квартирами на власний розсуд, сторони не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирами, які є їх спільною частковою власністю, суд з метою захисту права власності усіх співвласників квартир, дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду.

У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1102,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,247,263,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Зобов»язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартирою №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові.

Зобов»язати ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м.Львові та квартири №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру №81, що розташована по пр. Чорновола, 67в у м. Львові та квартиру №37, що розташована по пр. Свободи, 6/8 у м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_10