Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 738/1218/16-ц

провадження № 61-4093св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопта С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синелькова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, Менська місцева прокуратура Чернігівської області, Менський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Острянського В. І., Шитченко Н. В., та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Острянського В. І., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, Менська місцева прокуратура Чернігівської області, Менський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що у липні 2014 року до Єдиного реєстру судових розслідувань внесено відомості стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за фактом умисного завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу цього злочину та виправдано його.

Посилаючись на зазначені обставини та на право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп., витрати, пов'язані з явкою до суду, у розмірі 842 грн 12 коп., витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 2 000 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу адвоката - 5 878 грн 22 коп.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп., витрати на правову допомогу адвоката - 5 878 грн 22 коп., витрати, пов'язані з явкою в судові засідання, - 842 грн 12 коп., та витрати, пов'язані з розглядом справи, - 2 000 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, на час проведення слідчих дій, позивач був неповнолітньою особою і тривалий час незаконно перебував під слідством та судом, що вплинуло на його успішність у навчанні та в житті в цілому. Про даний факт підозри у вчиненні кримінального правопорушення стало відомо його близьким родичам, одноліткам, вчителям, що вплинуло на відношення оточуючих людей до нього та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Ситуація, що стала підставою пред'явлення цього позову, за звичайних умов суспільного життя є психо-травмуючою за своєю суттю. У зв'язку із викладеним суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн 00 коп. Заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у сумі 5 878 грн 22 коп. та вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних із явкою позивача та його законного представника в судові засідання апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 842 грн 12 коп. є обґрунтованими та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, між позивачем та його захисником 10 травня 2016 року укладено договір про надання юридичних послуг. Факт надання правової допомоги позивачу та її оплата у розмірі 2 000 грн 00 коп. підтверджується даним договором, квитанцією до прибуткового касового ордеру та актом виконаних робіт від 06 вересня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області та Менської місцевої прокуратури Чернігівської області задоволено частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року в частині вимог про відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5 878 грн 22 коп. та про відшкодування витрат, пов'язаних із явкою в судові засідання, у розмірі 842 грн 12 коп. скасовано, провадження у цій частині закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що регулює спірні правовідносини, встановлено спеціальний порядок відшкодування сум, сплачених особою у зв'язку із наданням їй правової допомоги, та інших судових витрат, пов'язаних із розглядом кримінальної справи. Оскільки позивач не дотримався визначеного цим законом порядку, то вимоги у частині відшкодування витрат на правову допомогу та відшкодування витрат на прибуття в судові засідання не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі в цій частині відповідно до пункту першого частини першої статті 205 ЦПК України підлягає закриттю.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області та Менської місцевої прокуратури Чернігівської області задоволено частково. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року змінено в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, зменшено її розмір з 50 000 грн 00 коп. до 25 000 грн 00 коп. та в частині визначеного розміру відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду цієї цивільної справи, зменшено дану суму з 2 000 грн 00 коп. до 880 грн 00 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що після повідомлення про підозру запобіжний захід позивачу не обирався. Факт повідомлення про підозру був відомий лише підозрюваному та його законному представнику, до відома інших осіб дана інформація не доводилася, оскільки є таємницею досудового слідства. В ході досудового розслідування ОСОБА_1, перебуваючи у статусі підозрюваного, залучався органом досудового слідства лише до однієї слідчої дії - допиту як підозрюваного. Проте суд, врахувавши тривалість та глибину моральних страждань позивача, вік останнього під час повідомлення йому про підозру та термін перебування під слідством - 14 місяців 6 днів, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню у меншому розмірі, тобто 25 000 грн 00 коп.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, що помилково змінене апеляційним судом, та не враховано всіх обставин, які впливають на визначення розміру завданої йому моральної шкоди. Закриваючи провадження у справі в частині вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката та витрат, пов'язаних із явкою в судові засідання, апеляційний суд помилково вважав, що позивач не дотримався встановленого законом порядку та не врахував, що суд не має права відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в досудовому порядку. Стягуючи з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі меншому ніж просив позивач, апеляційний суд неправомірно вважав, що такі витрати мають стягуватися пропорційно до задоволених позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22 листопада 2016 року у складі судді Мазур Л. М. відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Менського районного суду Чернігівської області.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мазур Л. М., Коротуна В. М., Писаної Т. О., справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у липні 2014 року до Єдиного реєстру судових розслідувань внесено відомості відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України за фактом умисного завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину та виправдано його.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 26 листопада 2014 року по 03 лютого 2016 року, тобто 14 місяців 6 днів.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У випадках, наведених в статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовується моральна шкода. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України (пункт 5 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону).

Частинами п'ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що позивач незаконно обвинувачувався у кримінальному правопорушенні та щодо нього застосувалися слідчі дії у період з 26 листопада 2014 року по 03 лютого 2016 року, тобто 14 місяців 6 днів, чим йому завдано моральну шкоду. Зменшуючи розмір моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду першої інстанції з 50 000 грн до 25 000 грн, суд апеляційної інстанції з урахуванням його доведеності позивачем та відповідно до засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку, що такий розмір шкоди є достатнім та не порушує положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судом апеляційної інстанцій доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного судовго рішення.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 587 грн 22 коп. та витрати, пов'язані із явкою в судове засідання, у розмірі 842 грн 12 коп. під час перебування його під слідством і судом.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині і скасовуючи його, дійшов передчасного висновку про те, що такі вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому ухвалою від 28 жовтня 2016 року закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

З метою визначення порядку застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» затверджено Положення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року № 106/1131 (надалі - Положення). Пунктом 6 Положення встановлено, що суд одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Пунктом 10 цього Положення визначено, що до сум, сплачених громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, які підлягають стягненню, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Згідно із пунктом 11 Положення для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Відповідно до пункту 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ухвалу.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Обов'язок роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз'яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України 2004 року може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц (провадження № 14?164цс18).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з явкою в судове засідання, та витрат на правову допомогу, на зазначене вище уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Частинами третьою та четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково закрив провадження в частині вимог позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з явкою в судове засідання, та витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи, а також докази, надані позивачем щодо обґрунтованості цих позовних вимог судом не досліджувались та їм не було надано відповідну правову оцінку, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційному суду необхідно з'ясувати, чи виконав суд під час проголошення вироку обов'язок роз'яснити порядок поновлення порушених прав позивача та чи дотримано встановлений пунктами 11, 12 Положення порядок повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Також суду необхідно перевірити надані позивачем докази на підтвердження заявлених ним позовних вимог і встановити, чи є підстави для відшкодування шкоди і якщо так, то в якому розмірі.

Керуючись статтями 400, 409-411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року скасувати та справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з явкою в судове засідання, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В.Черняк