БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі судового засідання - Агашаріфовій В.А.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс» про стягнення заробітної плати.

Ухвалою суду від 18.12.2017 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.08.2017 року по 23.01.2018 року у розмірі 17 640 (сімнадцять тисяч шістсот сорок) гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 27.01.2017 року по 08.09.2017 року він працював на посаді комерційного директора у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс». 08.09.2017 року звільнений з посади наказом по особовому складу №175-КТКП від 05.09.2017 року за ст.38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем не надано повного та правильного розрахунку заробітної плати.

Позивач зазначає, що йому не виплачена заробітна плата за відпрацьований серпень місяць та пять робочих днів вересня місяця 2017 року. Стверджує, що банківська карта для нарахування заробітної плати на кінець серпня була заблокована банком за закінченням строку використання, а нову карту йому не видано. Співробітники бухгалтерії Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс» повідомили йому до звільнення, що банком передано його нову карту з паролем. Проте, після повідомлення про звільнення, нову карту йому не віддали. Станом на 23.01.2018 року заробітну плату позивачу не виплачено.

19.01.2018 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких позовних вимог представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 27.01.2017 року позивача прийнято на посаду комерційного директора у Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Наказом відповідача №175-КТКП від 05.09.2017 року позивача звільнено з посади комерційного директора у ТОВ «ТК Пульс», згідно зі ст.38 КЗпП України. Станом на 23.01.2018 року заробітну плату позивачу не виплачено.

Відповідно до ст.43 ч.7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, відповідним чином погодженим, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Положеннями ст.47 КЗпП України передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення не тільки видати працівникові трудову книжку, а й провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України.

В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Відповідно п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.08.2017 року по 23.01.2018 року у розмірі 17 640 (сімнадцять тисяч шістсот сорок) гривень, посилаючись на те, що відповідачем не було виплачено заробітну плату. Проте, такі твердження спростовуються письмовими запереченнями представника відповідача, де зазначено, що за роботу, виконану позивачем у серпні 2017 року, відповідачем відповідно до вимог діючого законодавства щодо оплати праці, для зарахування на рахунки працівників до ПАТ АБ «РадаБанк» було надано доручення та перераховані грошові кошти 22.08.2017 року та 07.09.2017 року, про що свідчать відомість розподілу заробітної плати та інших виплат ТОВ «ТК Пульс» за серпень 2017 року та платіжні доручення банку №1321 від 22.08.2017 року та №1379 від 07.09.2017 року. Разом з тим, матеріали справи містять довідку ТОВ «ТК Пульс» про належні до виплати суми, а також відомість на виплату грошей №433.

Щодо банківської картки слід зазначити, що відповідачем надано копію договору, який укладено між ТОВ «ТК Пульс» та ПАТ АБ «РадаБанк» про відкриття поточних рахунків фізичних осіб, що передбачають використання спеціальних платіжних засобів, для здійснення операцій по зарахуванню виплат підприємством №11714/202/1 від 13.08.2014 року, в якому зазначено, що картки є власністю банку, надаються Держателю картки в тимчасове користування і не підлягають передачі третім особам (п.1.4 договору). Таким чином, працівники банку не могли видати нову банківську картку третім особам, як зазначав у позові позивач.

Крім того судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача неодноразово повідомлялось про можливість отримання грошових коштів в бухгалтерії Товариства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі, оскільки вини відповідача в неотриманні позивачем нарахованих грошових коштів не встановлено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12,13,16, 76-89, 133, 141, 139, 223, 229, 247, 263, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Пульс» про стягнення заробітної плати відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.В.Шевцова