Постанова

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/9140/15-ц

провадження № 61-19682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпек»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД»,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Борисової О. В., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» (далі - ТОВ «Гіпек»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД») про визнання майнових прав на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що йому належать майнові права на трикімнатну квартиру № 147 загальною площею 117,5 кв. м по АДРЕСА_1 (1 черга будівництва, 4-секційни будинок) на підставі договору, укладеного 07 листопада 2006 року між ним і ОСОБА_7, про відступлення права вимоги за договором пайової участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку, укладеного 17 березня 2005 року між ОСОБА_7 і ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД». У подальшому на підставі відповідних додаткових угод, укладених між ним та ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД», номер квартири було змінено на 147, площу квартири на 117,5 кв. м, адресу на АДРЕСА_1.

Він виконав грошове зобов'язання, сплатив пайовий внесок, підписав з ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» акт приймання-передання квартири АДРЕСА_1, проте не може зареєструвати право власності, оскільки особою, яка залучала кошти фізичних та юридичних осіб, не подано державному реєстратору прав на нерухоме майно у паперовому вигляді оригінали документів на об'єкт будівництва.

Крім того, ТОВ «Гіпек» не визнає його майнових прав як особи, кошти якої залучались для будівництва житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1, обґрунтовуючи це тим, що ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» не виконало у повному обсязі будівельно-монтажні роботи та фактично припинило відносини з ТОВ «Гіпек» з лютого 2014 року, оскільки здійснювало діяльність на території Автономної Республіки Крим. Також він не може подати до реєстраційної служби документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру, оскільки ці документи залишились у ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД».

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у складі судді Юзькової О. Л. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4. майнові права на трикімнатну квартиру № 147 загальною площею 117,5 кв. м по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача виникли майнові права на спірну квартиру, які не можуть бути реалізовані у зв'язку з тим, що відповідач не подав до реєстраційної служби необхідних документів для реєстрації права власності після прийняття об'єкта в експлуатацію.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не перебуває з відповідачем у договірних відносин та останній не оспорює його права на квартиру. Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини у позивача виникли з TОB «Фірма «Консоль ЛТД», не залученого до участі в справі як належного відповідача, а апеляційний суд не має таких процесуальних повноважень.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не перевірив обставини справи та обґрунтованість позовних вимог, оскільки укладений з ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» договір пайової участі в фінансуванні будівництва після підписання його сторонами акта приймання-передачі об'єкта нерухомості є припиненим, тому ТОВ «Гіпек» є належним відповідачем у справі.

У серпні 2017 року ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин та суб'єктний склад учасників справи та обґрунтовано вважав, що позивач перебуває у договірних відносинах саме з ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД», а не з ТОВ «Гіпек», тому останній не є належним відповідачем й не є зобов'язаною особою перед позивачем.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 з таких підстав.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, позивач виконав свої грошові зобов'язання за договорами пайової участі у фінансуванні будівництва по АДРЕСА_1, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте право власності на спірну квартиру у позивача не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договорів резервування приміщення та комісії щодо купівлі цінних паперів Законом України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Оскільки позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тому підстав для визнання за ним майнових прав на об'єкт інвестування відповідно до статей 331, 392 ЦК України немає.

Крім того, судом установлено, що 17 березня 2005 року між ОСОБА_10 і ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» було укладено договір пайової участі у будівництві багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1.

07 листопада 2006 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_4 було укладений договір відступлення прав, згідно з яким до останнього перейшли усі права й обов'язки за інвестиційним договором, укладеним 17 березня 2005 року між ОСОБА_10 і ТОВ Фірма «Консоль ЛТД».

При цьому правовідносини, які існують між ТОВ «Гіпек» і ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» на права позивача не впливають.

Відповідно до частин першої, третьої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ТОВ «Гіпек» є неналежним відповідачем у цій справі і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Гіпек», оскільки відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд не наділений процесуальними правами щодо заміни неналежного відповідача.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк