Провадження № 22-ц/773/674/18 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Здрилюк О.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Вергуна Т.С.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивував тим, що 27 грудня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 070-22-168, відповідно до умов якого останній отримав 18000 дол. США зі сплатою 12,75 % річних за встановленим графіком погашення заборгованості з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20 грудня 2015 року.

Позичальник ОСОБА_1 своїх зобов'язань не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка станом на 13 червня 2017 року становила 29196,89 дол. США.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20 лютого 2018 року позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 19148,45 дол. США, з яких 13141,63 дол. США заборгованість за кредитом, що становить 344174,48 грн. та 6006,82 дол. США заборгованість за відсотками, що становить 157316,42 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Судом встановлено, що 27 грудня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 070-22-168, відповідно до умов якого останній отримав 18000 дол. США зі сплатою 12,75 % річних за встановленим графіком погашення заборгованості з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20 грудня 2015 року (а.с. 16, 17).

За умовами п. п. 1.3, 1.3.1. кредитного договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_3 іпотечний договір, за яким в іпотеку передається трьохкімнатна квартира, загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заставною вартістю за згодою сторін 180045 грн.

Згідно п. 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с. 4-7).

12 листопада 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 070-22-168 від 27 грудня 2005 року, відповідно до умов якої заставну вартість майна визначено у розмірі 353500 грн. (а.с. 7 - зворот).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2009 року, яке набрало законної сили 27 вересня 2009 року, позов АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3, 43000, АДРЕСА_1, ПІН НОМЕР_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк», 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 в особі Волинської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», м. Луцьк, вул. Шопена, 22а, рахунок № 035, МФО 303019, , заборгованість в сумі 106471,98 грн. за договором кредиту № 070-22-168 від 27 грудня 2005 року та 4604,11 грн. за договором відновлювальної кредитної лінії № 070-22-86/07 від 12 листопада 2007 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, згідно договорів іпотеки від 27 грудня 2005 року в реєстрі за № 9242 та від 12 листопада 2007 року в реєстрі за № 8982.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, як продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Виселити ОСОБА_3 з житлового приміщення - трьохкімнатної квартири загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 52, 53).

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом на 20 вересня 2017 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором, яка становить 19148,45 дол. США, з яких 13141,63 дол. США заборгованість за кредитом, що становить 344174,48 грн. та 6006,82 дол. США заборгованість за відсотками (за період з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2017 року), що становить 157316,42 грн. (а.с. 83-86).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем останній платіж відповідач здійснив 29 серпня 2008 року, отже з 29 жовтня 2008 року відповідно до п. 4.5 кредитного договору позивач набув право на дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що кредитор скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов'язання, 10 лютого 2009 року пред'явивши позов до ОСОБА_3, який було задоволено частково заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2009 року (а.с. 52, 53).

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності слід обчислювати з 10 лютого 2009 року. Загальний строк позовної давності сплив 10 лютого 2012 року, а з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся у вересні 2017 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач ОСОБА_1 (а.с. 39-41).

Позивач поновити строк позовної давності не просить, будь-яких поважних причин для поновлення строку позовної давності не наводить, а у апеляційній скарзі вказує, що кредитний договір між сторонами не розірвано, відповідне зобов'язання не припинено, а усі нарахування за користування коштами підлягають стягненню до дати повернення позики в межах строку позовної давності.

Покликання позивача на ту обставину, що банк має право на стягнення процентів за період з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2017 року колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено кредитором у 2009 році, а загальний строк позовної давності сплив 10 лютого 2012 року.

З моменту настання строку виконання основного зобов'язання кредитні відносини між сторонами не припиняються і кредитор має право на стягнення основної суми боргу, нарахування штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте право кредитора не є безмежним, оскільки цивільним законодавством передбачено правовий інститут позовної давності.

Позиція щодо існування у боржника обов'язку без обмеження строку (довічно) сплачувати проценти за користування кредитом, за умови пропуску строку позовної давності, суперечить принципам справедливості, добросовісності і розумності, викладеним у ст. 3 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, у зв'язку з чим суд першої інстанції ухвалив законне та справедливе рішення, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 359 ЦПК України було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тому, враховуючи, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2018 року в даній справі залишено без змін, його дія поновлюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Луцького міськрайоного суду Волинської області від 13 березня 2018 року в даній справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2018 року.

Головуючий

Судді