Номер провадження: 22-ц/785/466/18
Номер справи місцевого суду: 514/1542/16-ц
Головуючий у першій інстанції Козирєв М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 року,в складі судді Козирєва М. В.,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 86717,32 гривень, посилаючись на те, що 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1132 на суму 135 800 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 22 липня 2016 року.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання по зазначеному кредитному договору та здійснив видачу кредиту готівкою на зазначену суму, проте, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконувала, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 105726,25 гривень, яка складається з 42470,45 гривень - строкового основного боргу по кредиту, 47134,33 гривень - простроченого основного боргу по кредиту, 3756,01 гривень - прострочених процентів за користування кредитом, 1095,16 гривень - пені за прострочені проценти за користування кредитом. Оскільки кредитний договір розірвано не було, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком станом на 16 листопада 2016 року становить 86717,32 гривень, і яка складається з прострочених процентів за користування кредитом - 20533,94 гривень, пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 16 листопада 2015 року по 16 листопада 2016 року - 7720,74 гривень, інфляційних втрат від прострочених сум за кредитом за період з 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2015 року - 42588,07 гривень, інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2016 року - 12808,32 гривень, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2016 року - 3066,25 гривень.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове.

При цьому посилається на те, що розрахунок заборгованості складається з додатків та підписаний посадовими особами філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»; шляхом проведення електронних торгів було реалізована будівля аптеки, що належала відповідачу, що склала 102386,13 грн., що погасила заборгованість; користуючись кредитними коштам боржник також повинен сплатити відсотки відповідно до умов договору; пеня за прострочені відсотки була нарахована з урахуванням строку позовної давності по стягненню неустойки в один рік; індекс інфляції та 3 % річних за користування кредитними коштами був встановлений за весь строк прострочення; наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє останнього від відповідальності.

Не погодившись із апеляційною скаргою, 06.09.2017 року ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

При цьому посилається на те, що позивачем підтверджено факт відсутності основного боргу, що не можуть бути нараховані проценти оскільки відсутня заборгованість основна; повторних підстав на стягнення заявлених процентів немає; інфляційні витрати за несвоєчасну сплату процентів непідтверджені документально та є похідним від задоволення вимог про стягнення процентів; отримавши кредит у розмірі 135800 грн., повернуто позивачу 260 188 грн.; майно при оцінці було знижено в рази.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1132 на суму 135800 гривень з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 22 липня 2016 року (а.с.12-14).

Відповідно до п. 1.5. договору Відповідач зобов'язалась щомісячно до 29-31 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1414,58 гривень та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку, починаючи з серпня 2008 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 22 липня 2016 року.

05 березня 2009 року п. 1.5. викладено в наступній редакції: «Позичальник зобов'язується щомісячно до 29-31 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1516,81 гривень та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку, починаючи з вересня 2009 року…. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 22 липня 2016 року» (а.с. 15).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2. Договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф).

За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник (Відповідач) зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, але не меншу діючої відсоткової ставки за кредитним договором за кожний день прострочення.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та здійснив видачу кредиту готівкою на суму 135800 гривень, проте відповідач належним чином зобов'язання не виконувала.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 105726,25 гривень, яка складається з 42470,45 гривень - строкового основного боргу по кредиту, 47134,33 гривень - простроченого основного боргу по кредиту, 3756,01 гривень - прострочених процентів за користування кредитом, 1095,16 гривень - пені за прострочені проценти за користування кредитом (а.с.19-20).

Відповідно до виконавчого листа від 24 вересня 2014 року та платіжного доручення № 824 від 31 серпня 2015 року на користь Позивача з ОСОБА_2 стягнуто 102386,13 гривень (а.с. 60, 72).

Оскільки в порядку виконання рішення суду борг повністю погашений не був, кредитний договір не розірвано, то позивачем надано розрахунок загальної заборгованості за договором з відповідними Додатками, відповідно до якого загальна заборгованість за договором № 1132 від 22 липня 2008 року станом на 16 листопада 2016 року складає 86717,32 гривень, зокрема:

прострочені проценти за користування кредитом за період з квітня 2014 року по 02 вересня 2015 року - 20533,94 гривень,

пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 16 листопада 2015 року по 16 листопада 2016 року - 7720,74 гривень,

інфляційні втрати від прострочених сум за кредитом за період з 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2015 року - 42588,07 гривень,

інфляційні втрати за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2016 року - 12808,32 гривень,

3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17 листопада 2013 року по 16 листопада 2016 року - 3066,25 гривень (а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості є неповним, необґрунтованим, підписаний особою, повноваження якої не доведені, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року станом на 15 квітня 2014 року вже стягувались прострочені проценти за користування кредитом - 3756,01 гривень та пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 1095,16 гривень.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до виконавчого листа від 24 вересня 2014 року та платіжного доручення № 824 від 31 серпня 2015 року на користь позивача з ОСОБА_2 стягнуто 102386,13 гривень (а.с. 60, 72), що з врахуванням суми боргу свідчить про неповний розрахунок за кредитним зобов'язанням.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Таким чином, право на стягнення сум у вигляді 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок боргу безпідставно не визнано доказом у справі, оскільки такий підписаний посадовими особами банку, посвідчений печаткою, і жодним законом не визначено спеціальної форми для розрахунку (а.с.4), відтак з таких підстав він не міг визнаватися неналежним доказом.

Висновки з приводу не підписання розрахунку боргу, який складається з інфляційних втрат та 3% річних також не ґрунтується на законі, оскільки як доказ підтверджений позивачем, є додатком до суми боргу, у передбачений спосіб не є спростованим, зустрічного розрахунку ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, висновки суду в зазначеній частині не відповідають обставинам справи, судом не повно з'ясовані обставини справи, рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з листопада 2013 року по серпень 2015 року - 961,58 гривень, інфляційні втрати від прострочених сум за кредитом за період з листопада 2013 року по серпень 2015 року - 12551,36 гривень, інфляційні втрати за несплачені в строк проценти з жовтня 2013 по жовтень 2015 року - 18367,46 гривень підлягають стягненню на користь позивача.

Вбачається зі справи, що банк скористався правом на дострокове стягнення боргу, пред'явив вимогу в жовтні 2013 року (а.с.14 справи №514/31/14ц), а також сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Таким чином, не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню вимоги про стягнення прострочених процентів за період з 16.04.2014 по 02.09.2015 в розмірі 20533,94 грн., пені за прострочені проценти за період з 16.11.2015 по 16.11.2016 - 7720,74 грн., а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Вимоги про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню з врахуванням остаточного розрахунку (а.с.220-222).

На правовідносини щодо укладання договору дарування розповсюджуються правила ЦК України 2003 року, за яким позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (сь.267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Заяви про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції ОСОБА_2 подано не було, тому підстав для її застосування на стадії апеляційного розгляду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

РішенняТарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 рокускасувати, ухвалити нове.

Позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 880,40 грн., які складаються з інфляційних втрат від прострочених сум за кредитом - 12 551, 36 гривень, інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 18 367,46 гривень, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 961,58 гривень.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: