Ухвала

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 554/869/18

провадження № 61-42168ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2018 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% відсотки річних у розмірі 860,41 грн, нарахованих на суму заборгованості, а також судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок» відмовлено.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок» 639,89 грн у рахунок відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, 3 480гривень у рахунок відшкодування судових витрат.

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 554/869/18 становить 860,41 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 554/869/18 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 укасаційній скарзі, керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що справа є малозначною, але має для особи, яка подає касаційну скаргу, виняткове значення, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером і стягнута сума є для неї значною та може поставити її сім'ю у скрутне становище. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому полягає виняткове значення для позивача цієї справи та, з урахуванням ціни позову, не надає доказів, які б підтверджували, що стягнута сума є для неї значною.

Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки позивачем не було сплачено у повному обсязі судовий збір за подання апеляційної скарги, апеляційний суд прийняв заяву про уточнення позовних вимог та долучив до справи нові докази, також справа стосується застосування положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Втім ОСОБА_1 не обґрунтовує чому справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат