Справа № 699/848/17
Номер провадження 2/699/140/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2018 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 року позивач звернувся в суд з позовом і просить визнати укладену додаткову угоду № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_4, зареєстровану у Корсунь - Шевченківському районному управлінні юстиції, недійсною та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки до 22.12.2022 року, що була внесена на підставі додаткової угоди № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0171. Розірвати договір оренди землі від 02.01.2014 року укладений між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_4, зареєстрований у Корсунь - Шевченківському районному управлінні юстиції 07.04.2014 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0171.

Позов мотивований тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,9899 га, кадастровий номер :04:001:0171, яку він успадкував за законом після смерті його матері ОСОБА_4. За життя між його матірю та СТОВ «Деренківець» укладений договір оренди від 02.01.2014 року вказаної земельної ділянки терміном на пять років. У п.39 цього договору зазначено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тому позивач повідомив орендаря про намір розірвати договір оренди землі, на що йому була надана додаткова угода №1 до договору оренди землі від 01.07.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 передала в оренду земельну ділянку строком до 22.12.2022 року та в п.38 зазначено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Позивач вважає, що додаткову угоду його мати не підписувала, оскільки на ній стоїть не її підпис.

15.01.2018 року представником відповідача направлено відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову (а.с.49-51).

Ухвалою суду від 12.04.2018 року задоволено частково клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано у Корсунь-Шевченківському Центрі первинної медико-санітарної допомоги Корсунь-Шевченківської районної ради (19400, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Ярослава Мудрого, 120) медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, форма №025/о та із Корсунь-Шевченківської центральної районної лікарні (19400, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Ярослава Мудрого, 120) медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.113-115).

Ухвалою суду від 12.04.2018 року задоволено частково клопотання представника відповідача, визнано потрібним викликати позивача ОСОБА_1 для надання особистих пояснень в судове засідання 31.05.2018 року о 15 год 30 хв (а.с.116-117).

Ухвалою суду від 12.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про зобовязання позивача ОСОБА_1 надати відповідь на питання, поставлені у відзиві на позовну заяву від 11.01.2018 року (а.с.118-120).

Ухвалою суду від 12.04.2018 року задоволено заяву представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.121-122).

Ухвалою суду від 12.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення судових витрат (а.с.123-126).

В суді позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що коли в черговий раз він прийшов до СТОВ «Деренківець» за отриманням орендної плати, йому дали для підпису додаткову угоду до договору оренди землі, яку він не читав, підписав на місці та додому не носив і його мати не знала про укладення ним додаткової угоди. Про наявність вказаної додаткової угоди дізнався після смерті матері. Останні роки отримував орендну плату, але при отриманні орендної плати працівники СТОВ «Деренківець» не вимагали доручення його матері, тому що знали, що є єдиним сином ОСОБА_4. Мати пенсію отримувала дома, а останні півроку він отримував пенсію. Зазначив, що відповіді, які ним дані на питання, поставлені в ухвалі суду, відповідають дійсності. Має вищу юридичну освіту, в судовому порядку недієздатним не визнавався.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві. Додатково зазначила, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що Додаткову угоду до договору оренди підписав ОСОБА_1, в підтвердження чого наданий висновок експерта, що підпис у додатковій угоді до договору оренди виконаний ОСОБА_1. З цього приводу ОСОБА_1 пояснює, що останні роки його мати хворіла, він проживав разом з нею та періодично доглядав її. Дійсно, в 2015-2017 роках отримував орендну плату в СТОВ «Деренківець», жодних доручень з цього приводу його мати не давала. Позивач стверджує, що його матері додаткову угоду для підпису не передавали, памятає, як він прийшов у СТОВ «Деренківець» і його попросили поставити підпис на аркуші паперу, але тексту документу він не читав. Звернула увагу, що останній аркуш додаткової угоди, де стоять підписи сторін, ніяким чином не ідентифіковано, що вказаний аркуш належить саме до додаткової угоди. Щодо розірвання договору оренди землі від 02.01.2014 року, то п.39 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. В п.38 зазначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається, але ручкою перед словом допускається дописано «не», проте вказане виправлення не засвідчено підписами сторін. З вказаних вище підстав просить задовольнити позов.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні. Пояснив, що ОСОБА_4 останні роки хворіла, її син ОСОБА_1 здійснював догляд за нею, тому всі документи передавали листоноші. Основний договір оренди землі через листоношу був переданий ОСОБА_4, який вона підписала. Що стосується посилання представника позивача на те, що у п.38 ручкою дописано «не» немає значення, оскільки на аркуші мається відбиток печатки, вказаний договір підписаний ОСОБА_4 за її волевиявленням і вказаний примірник договору мається у орендаря та орендодавця. З 2015 року орендну плату отримував ОСОБА_1, що підтверджується його підписами. У звязку із змінами в земельному законодавстві, починаючи з 2016 року проводилося укладення додаткових угод до договорів оренди землі. Коли ОСОБА_1 прийшов за отриманням орендної плати, йому відповідальна особа СТОВ «Деренківець» ОСОБА_5 все пояснила і надала додаткову угоду до договору оренди землі, щоб він передав її для підписання матірю. Тому твердження представника позивача, що ОСОБА_1 не читаючи змісту додаткової угоди, поставив свій підпис не відповідає дійсності та вводять суд в оману. Через кілька днів після цього ОСОБА_1 приніс додаткову угоду до договору оренди землі і повідомив працівників СТОВ «Деренківець», що через хворобливий стан матері, він за її згодою, підписав додаткову угоду, тобто було волевиявлення як матері, так і сина. Хворобливий стан ОСОБА_4 підтверджується записами у медичній картці ОСОБА_4. Тому підстави для задоволення пункту першого позовних вимог відсутні. Навіть якщо суд дійде до висновку про задоволення вимог в цій частині, то пунктами 37-39 договору оренди землі передбачені підстави припинення договору, але позивач не посилається на ті обставини, що СТОВ «Деренківець» неналежно виконує свої обовязки, а взаємна згода для розірвання договору відсутня. Що стосується п.39 основного договору, то його слід тлумачити таким чином, що в разі зміни сторони у договорі, зокрема, фізичної особи, то необхідно внести зміни у договір кому виплачувати орендну плату. Щодо листа-вимоги, яка була подана представником ОСОБА_8 згідно довіреності, то остання не мала повноважень щодо розірвання договору оренди землі, на що була надана відповідь. З вказаних підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6, яка працює вагарем СТОВ «Деренківець» показала, що в 2014 році ОСОБА_4 підписувала договір оренди у себе вдома. Бланк договору оренди їй носила листоноша. Додаткову угоду до договору оренди за ОСОБА_4 підписав її син ОСОБА_1, взявши бланк договору додому, а через деякий час ОСОБА_1 повернув підписаний договір. Зі слів ОСОБА_1 його мати погодилася з додатковою угодою до договору оренди. Орендну плату отримував ОСОБА_1. Хто підписував додаткову угоду і в чиїй присутності їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5, яка працює бухгалтером СТОВ «Деренківець» показала, що в 2014 році ОСОБА_4 через стан здоровя не змогла зявитися в СТОВ «Деренківець» для підписання договору оренди землі, а тому попросила листоношу занести договір їй додому. Через 3-4 дні листоноша принесла підписаний договір оренди землі. Орендну плату отримував ОСОБА_1. Додаткову угоду №1 до договору оренди землі ОСОБА_4 особисто не підписувала в її присутності. Текст угоди вона передала її сину ОСОБА_1, який згодом приніс підписаний текст угоди. Чи підписував ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі в присутності своєї матері їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7, яка вісім років працює листоношею в с.Деренковець показала, що ОСОБА_4 у її присутності сама підписувала договір оренди землі в 2014 році. Стан здоровя ОСОБА_4 в 2016 році суттєво погіршився, з того часу вона перестала виходити на подвіря. Пенсію ОСОБА_4 отримувала самостійно, власноручно розписувалась за її отримання, а останні два рази пенсію отримував її син по довіреності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає необхідним задовольнити позов повністю.

У суді встановлено, що ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №298161 (а.с.33).

ОСОБА_4 народилася 14.01.1932 року, померла 07.12.2016 року (а.с.7, 34).

За життя ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0,9899 га, розташованої в адмінмежах Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №038259 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про права на спадщину за законом виданого 04.10.2017 року державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1, спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки площею 0,9899 га, розташованої в адмінмежах Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0171 (а.с.28).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49341515 від 04.10.2017 року свідоцтво про право на спадщину зареєстровано у спадковому реєстрі за №61329452, номер в реєстрі нотаріальних дій 2-539 (а.с.29).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2017 року №99357604 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,9899 га, розташованої в адмінмежах Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0171, підставою виникнення є свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.30).

02.01.2014 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «Деренківець» (орендар) укладений договір оренди землі, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку №119 загальною площею 0,9899 га згідно державного акту серії І-ЧР №038259 (а.с.5-6).

Згідно п.8 договору оренди землі, договір укладено на пять років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар має право не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п.37, 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Що стосується виправлення, яке мається в п.38 договору оренди землі, то вказане виправлення засвідчене печаткою СТОВ «Деренківець», згідно п.43 договір оренди складено в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу та знаходяться в орендодавця, орендаря та в органі, який проводить державну реєстрацію і за життя ОСОБА_4 не оспорила укладений договір оренди землі.

Пунктом 39 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно п.43 договір оренди землі набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі підписаний ОСОБА_4 та директором СТОВ «Деренківець».

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 07.04.2014 року проведено державну реєстрацію договору оренди землі (а.с.84-85).

На а.с.9-12 містяться копії акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі.

01.07.2016 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «Деренківець» (орендар) укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі, згідно п.8 якої передбачено, що договір укладено на строк до 22.12.2022 року (а.с.15-21). Згідно п.36, 37 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Пунктом 38 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно п.43 Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та є невідємною частиною Основного договору. Основний договір зберігає свою чинність для сторін лише в тій частині, яка не суперечить Додатковій угоді.

Додаткова угода підписана сторонами.

Позивач стверджує, що зі слів матері йому було відомо про те, що її земельна ділянка перебуває в оренді СТОВ «Деренківець». Оскільки у договорі оренди зазначено, що строк його дії пять років і перехід права власності на земельну ділянку є підставою для розірвання договору оренди землі, тому ОСОБА_1 повідомив орендаря про розірвання договору оренди землі, на що йому була надана додаткова угода №1 до договору оренди землі, в якій зазначено, що строк дії договору до 22.12.2022 року і перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, позивач вважає, що його мати не підписувала вказану додаткову угоду, оскільки на ній стоїть не її підпис.

Представником позивача ОСОБА_8 на адресу СТОВ «Деренківець» був направлений лист-вимога про розірвання договору оренди (а.с.35-37), на що надана відповідь, що представник позивача ОСОБА_8 згідно довіреності немає повноважень на розірвання договору оренди (а.с.61-63).

Стороною відповідача суду надано висновок експерта №8/1/18 складеного 02.03.2018 року експертом ОСОБА_9 ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «орендодавець» на 7-й сторінці у Додатковій угоді №1 до Договору оренди землі від 01.07.2016 року виконано ОСОБА_1 (а.с.89-102).

На підтвердження визнання позивачем укладеного договору оренди землі та додаткової угоди до неї стороною відповідача надано копії видаткових касових ордерів та платіжних відомостей за 2015-2017 роки, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримував орендну плату (а.с.53-59).

На а.с.107 міститься клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про призначення у справі судово-медичної експертизи, проте під час розгляду справи представником відповідача адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про відмову від призначення у справі судово-медичної експертизи, оскільки позивач пояснив, що він не показував Додаткову угоду до договору оренди землі своїй матері та з амбулаторної картки ОСОБА_4 вбачається, що починаючи з квітня 2016 року передні кінцівки хворої перебували в обмеженій функціональності, що підтверджує неможливість нею самостійно підписати Додаткову угоду (а.с.185).

Згідно ч.9 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі» (далі Закон).

В ст.1 Закону України «Про оренду землі» закріплено поняття оренди землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, що передбачено ч.1 ст.2.

Згідно ст.ст.13, 14 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стаття 15 Закону містить істотні умови договору оренди землі, які маються у договорі оренди землі та додатковій угоді до договору оренди землі.

Згідно ч.1 ст.19 Закону в редакції, що діє з 11.08.2013 року та на даний час строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором, що закріплено в ч.2-4 ст.31 Закону в редакції, що діє з 11.08.2013 року та на даний час.

Згідно ч.3 ст.32 Закону в редакції, що діє на час укладення договору оренди та додаткової угоди до нього перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав факт підписання ним додаткової угоди до договору оренди землі в СТОВ «Деренківець». У висновку експерта №8/1/18 складеного 02.03.2018 року експертом ОСОБА_9 ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», зазначено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «орендодавець» на 7-й сторінці у Додатковій угоді №1 до Договору оренди землі від 01.07.2016 року виконано ОСОБА_1. На що суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки було підписано від імені власника її сином, який на момент підписання цієї угоди не мав на це жодних повноважень.

Як на підставу визнання позивачем укладеної Додаткової угоди до договору оренди землі представник відповідача посилається на те, що протягом 2015-2017 років, тобто за життя ОСОБА_4 та після її смерті, ОСОБА_1 отримував орендну плату.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

З платіжних відомостей №53 за 2015 рік та №91 за 2016 рік (а.с.53-57) вбачається, що отримувачем орендної плати записана ОСОБА_4, проте маються підписи, що ОСОБА_1 отримував орендну плату, що ним визнається, проте у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 був уповноважений отримувати орендну плату, оскільки стороною у договорі є ОСОБА_4 і що використовував орендну плату в інтересах матері. Тобто, за життя ОСОБА_4 не вчинила жодних дій, які підтверджують прийняття нею додаткової угоди.

З платіжної відомості від 16.08.2017 року №81 вбачається, що отримувачем орендної плати зазначений ОСОБА_1 і мається його підпис, проте свідоцтво про право на спадщину за законом видане лише 04.10.2017 року державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, в якому зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1, спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки площею 0,9899 га, розташованої в адмінмежах Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0171 (а.с.28).

Згідно ч.5 ст.32 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діє з 04.06.2017 року особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов'язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Зокрема, ч.ч.1,3,4 ст.148-1 ЗК України в ред., що діє з 28.09.2017 року передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З вище викладеного слід зробити висновок, що ОСОБА_1 лише після отримання свідоцтва про право на спадщину 04.10.2017 року, проведення державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку 05.10.2017 року (а.с.28-30) та виконання ним вимог ч.5 ст.32 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діє з 04.06.2017 року та ч.ч.1,3,4 ст.148-1 ЗК України в ред., що діє з 28.09.2017 року мав право на отримання орендної плати, проте в порушення вказаних вимог орендна плата була йому виплачена згідно платіжної відомості №81 від 16.08.2017 року, тобто до отримання ним свідоцтва про право на спадщину і тому суд вважає, що орендна плата в 2017 році ОСОБА_1 була виплачена безпідставно.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, вказана стаття презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Оскільки ОСОБА_1, підписуючи додаткову угоду до договору оренди землі від імені матері, не мав на те жодних повноважень, така додаткова угода є недійсною.

Вище вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі №6-2612цс16 від 25.05.2016 року.

Що стосується посилання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на те, що через хворобливий стан матері, ОСОБА_1 була надана додаткова угода до договору оренди землі, яку за згодою ОСОБА_4, підписав ОСОБА_1, тобто було волевиявлення як матері, так і сина, тому така угода є дійсною, на що також вказують свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

За клопотанням представника відповідача судом була витребувана медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_4, яка містить записи, що остання хворіла, що визнається сторонами.

Згідно ч.2, 4 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 доручила своєму сину ОСОБА_1 підписати від її імені Додаткову угоду до договору оренди землі і що така була підписана у її присутності. Також стороною відповідача не надано доказів, що працівник СТОВ «Деренківець» був присутній коли ОСОБА_1 у присутності своєї матері, за її дорученням підписав додаткову угоду до договору оренди землі.

Ухвалою суду від 12.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про зобовязання позивача ОСОБА_1 надати відповідь на питання, поставлені у відзиві на позовну заяву від 11.01.2018 року. На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 надано відповіді на питання (а.с.183).

Згідно ч.3,4 ст.93 ЦПК України відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п'ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання. У заяві свідка зазначаються ім'я (прізвище, ім'я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), відповіді на питання щодо обставин справи, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Проте ОСОБА_1 у заяві свідка не зазначено про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань, тому суд не приймає вказані відповіді як доказ по справі.

Згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно п.в ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що зазначено у ч.1 ст.215 ЦК України.

Оскільки додаткова угода №1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року підписана від імені ОСОБА_4 її сином ОСОБА_1, який не мав повноважень для її підписання, матеріали справи містять відомості, що ОСОБА_4 хворіла, що визнається сторонами, ч.4 ст.207 ЦК України передбачено, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа, проте доказів того, що ОСОБА_4 доручила своєму сину ОСОБА_1 підписати від її імені Додаткову угоду до договору оренди землі і що така була підписана у її присутності не надано. Що стосується отримання ОСОБА_1 орендної плати протягом 2015-2017 років, то за життя матері протягом 2015-2016 років остання не уповноважувала свого сина на її отримання, а після смерті матері орендна плата була видана ОСОБА_1 ще до отримання ним свідоцтва про права на спадщину та державної реєстрації успадкованої земельної ділянки. Тому додаткова угода №1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року є недійсною.

02.01.2014 року між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_4 укладений договір оренди землі строком на пять років, державна реєстрація якого проведена 07.04.2014 року (а.с.85). Пунктом 39 вказаного договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно п.43 договір оренди землі набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.32 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діє на час укладення договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до приписів ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сттатею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України.

Укладаючи договір оренди землі від 02.01.2014 року, сторони чітко визначили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для розірвання договору, тому посилання представника відповідача, що вказаний пункт договору слід тлумачити таким чином, що в разі зміни сторони у договорі, зокрема, фізичної особи, то необхідно внести зміни у договір кому виплачувати орендну плату є безпідставним.

Оскільки орендодавець ОСОБА_4 померла, на даний час власником вказаної земельної ділянки є її син ОСОБА_1, який бажає розірвати договір оренди землі від 02.01.2014 року, що є підставою для розірвання укладеного договору відповідно до п.39 договору оренди землі.

Згідно ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки додаткова угода № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року є недійсною, згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому суд вважає необхідним скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки до 22.12.2022 року, що була внесена на підставі додаткової угоди № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року між СТОВ Деренківець" та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0171.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1280 грн, позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового в сумі 1280 грн.

Керуючись ст.ст.263 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та розірвання договору оренди землі.

Визнати укладену додаткову угоду № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року між СТОВ "Деренківець" та ОСОБА_4, зареєстровану у Корсунь - Шевченківському районному управлінні юстиції, недійсною та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки до 22.12.2022 року, що була внесена на підставі додаткової угоди № 1 від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 02.01.2014 року між СТОВ Деренківець" та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0171.

Розірвати договір оренди землі від 02.01.2014 року укладений між СТОВ «Деренківець» та ОСОБА_4, зареєстрований у Корсунь - Шевченківському районному управлінні юстиції 07.04.2014 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0171.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець», місце знаходження с.Деренківець Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, , інші відомості суду не відомі на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя та зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1280 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_10.