Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2701/16-ц

номер провадження 2/695/60/18

19 червня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

при секретарі Розпутній І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі із 30 грудня 2006 року, який розірваний 18 липня 2016 року, однак із березня 2006 року вони проживали в цивільному шлюбі.

У вересні 2006 року вони придбали в кредит автомобіль НОМЕР_1. Оскільки кредит за автомобіль вони сплачували спільно, оформлення реєстраційних документів на автомобіль та до експлуатаційну підготовку він проводив за власні кошти в сумі 6 000 грн., вважає автомобіль спільною власністю подружжя, який відповідач продала без його згоди.

У період шлюбу сторонами було придбано будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Талалихіна, 11 у с. Ново-Дмитрівка, Золотоніського р-ну, Черкаської області, право власності на який було оформлено на відповідача ОСОБА_2 У вказаному будинку та прибудинкових спорудах він проводив капітальний ремонт, будував огорожу, гараж, криницю та інше, оплату здійснював із власних коштів, оскільки дружина працювала державним службовцем з мінімальною заробітною платою. Будинок він оцінює у 27 000 дол. США, а автомобіль у 2 000 дол. США, а разом 29 000 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на день подачі позову становить 773 430 грн.

Так як вказаний будинок та автомобіль були придбані під час перебування у шлюбі, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання автомобіля і будинку обєктами спільної сумісної власності; визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку вартістю 359 030 грн.; стягнення вартості ? частини автомобіля в сумі 26 670 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. та судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 3 857 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що з березня 2006 року вони з відповідачкою почали проживати разом. За кредитні кошти ними був придбаний автомобіль, який він використовував як таксі. Кредит був оформлений на відповідача, оскільки він хоч і працював таксистом, однак не був оформлений офіційно. ОСОБА_4 за кредитом сплачував він. Даний автомобіль був проданий відповідачкою без його згоди.

Крім того, під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 вони придбали житловий будинок, що розташований по вул. Талалихіна, 11 у с. Ново-Дмитрівка, Золотоніського р-ну, Черкаської області. Будинок був придбаний за кошти від продажу будинку її батьків. Відповідач у той час працювала у РВПСЗН та отримувала мінімальну заробітну плату, він працював водієм таксі, отримував 4000-5000 грн. щомісячно, відповідно всі ремонтні роботи в будинку виконувалися його коштом. Речі в будинок також придбавалися за його кошти. Після розірвання шлюбу він забрав з будинку деякі речі, які вважає своїм особистим майном. Від проведення експертизи щодо визначення вартості житлового будинку та будівельних робіт, що були проведені в будинку він відмовляється у звязку з неможливістю оплати її вартості. 19.06.2018р. позивач в судове засідання не зявився, але скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому відповідач пояснила, що дійсно 30.12.2006р. вони з ОСОБА_1 уклали шлюб. Однак твердження позивача про віднесення до спільного майна подружжя автомобіля НОМЕР_1 та будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Талалихіна, 11 у с. Ново-Дмитрівка, Золотоніського р-ну, Черкаської області не відповідають дійсності. Так, у відповідності до кредитного договору № 08/2006/980к599 від 08 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ КБ «Надра» вона отримала кошти в сумі 34 400 грн. на придбання автомобіля та заставою для забезпечення даного кредитного договору виступив саме автомобіль НОМЕР_2, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1378 від 04.09.2016 року. Тобто вказаний автомобіль був набутий нею до шлюбу та є її особистою приватною власністю. У відповідності до банківських квитанцій за період з жовтня 2006 року по серпень 2011 року вона особисто сплачувала свої зобовязання за кредитним договором, тому вважає, що автомобіль не може бути предметом поділу спільного майна подружжя, оскільки не відноситься до спільної сумісної власності.

Крім того, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2002 року № 1373, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7, їй належав на праві власності будинок з надвірними спорудами по вул. Карпенка Карого, 24 м. Золотоноша.

17 червня 2014 року ОСОБА_2 продала вказаний будинок за кошти в сумі 146 500 грн.

Наступного дня, 18 червня 2014 року вона придбала за особисті кошти будинок по вул. Талалихіна, 11 с. Новодмитрівка, Золотоніського району за кошти в сумі 91 200 грн. та дві земельні ділянки за 11 900 грн. та 26 200 грн. Загалом на придбання житлового будинку з надвірними спорудами і земельних ділянок нею було витрачено кошти в сумі 129 316 грн. Різниця коштів у сумі 17 184 грн. нею була витрачена на ремонт придбаного будинку, що свідчить про те, що позивач по справі не вкладав особистих коштів ні в придбання будинку та земельних ділянок, що являються предметом спору, ні в ремонт будинку.

Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що вона продала автомобіль без його відома, оскільки після розірвання шлюбу між нею та позивачем по справі була досягнута усна домовленість про добровільний розподіл майна, за яким вони домовились, що будинок з надвірними спорудами по вул. Талалихіна ,11с.Новодмитрівка залишається в її власності, а автомобіль ВАЗ 2107 залишається у власності позивача, при цьому позивач сам вказав особу, на яку необхідно було переоформити вказаний автомобіль, а саме ОСОБА_8, оскільки позивач має велику кількість кредитних зобов'язань і у випадку оформлення автомобіля на його імя він міг бути підданий стягненню по зобовязанням позивача по справі.

Крім того позивачем були забрані речі, а саме: меблева стінка вартістю 3500 грн., мякий куточок вартістю 2700 грн., крісла 2 шт. вартістю 530 грн. за шт., а всього 1060 грн., холодильник Днепр вартістю 5600 грн., мікрохвильова пічка Самсунг вартістю 1480 грн., стіл кухонний вартістю 1200 грн., стільці кухонні 4 шт. вартістю 210 грн. за шт., а всього 840 грн., тумба вартістю 530 грн., дзеркало вартістю 470 грн., пилососи 2 шт. вартістю 1250 та 780 грн. велосипед вартістю 830 грн., дриль, шуруповерт, болгарка, газовий балон, газова горілка, електрообігрівачі, вила, граблі, поливний шланг, доска 4,5 м, дрова 1,7 м2 , кукурудза 900 кг, тому спір щодо поділу майна взагалі відсутній, а вимоги позивача є безпідставними та надуманими.

У задоволенні позову просили відмовити.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що відповідач являється її мамою, позивач - вітчимом. Вони разом проживали з 2006 року. Мама продала спадковий будинок за 24 000 дол. США, а по вул. Талалихіна, 11 у с. Новодмитрівка купила за 15 000 дол. США. Ремонтні роботи в придбаному будинку проводилися на залишок коштів від продажу будинку. Також у володінні сімї був автомобіль ВАЗ, який був придбаний у кредит на 5 років, який сплачувала ОСОБА_2 Вона була присутня у МРЕО під час переоформлення автомобіля на іншу жінку. Грошові кошти за машину вони не отримували, оскільки була домовленість, що ОСОБА_1 залишиться машина, а мамі будинок. Вітчим виїхав у серпні 2016 року, при цьому забрав інструменти, холодильник, диван, тумбочку та інші речі.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він являється зятем відповідача. З березня 2016р. він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Він був присутнім під час домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що їй залишиться будинок, а він забере автомобіль та речі, які вважає за необхідне забрати. На виконання домовленості ОСОБА_2 переписала автомобіль на знайому ОСОБА_1, після чого він забрав речі і виїхав, а потім звернувся з позовом до суду. Автомобіль у даний час знаходиться у позивача, він на ньому «таксує».

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив, що він знайомий з позивачем із 2006 року, вони разом працювали у таксі «Експрес» ПП «Нетудихатка». ОСОБА_1 спочатку був його напарником, а потім разом із жінкою придбав новий автомобіль ВАЗ зеленого кольору, зі слів позивача, за кредитні кошти, які сплачував він. ОСОБА_1 з жінкою проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2, потім придбали просту стару хату, позивач сказав, що взяв кредит.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що він знайомий з позивачем ОСОБА_1 з дитинства. Із дружиною позивач прожив близько 10 років. Спочатку вони проживали у м. Золотоноші, потім у с. Новодмитрівка, а пізніше купили подвіря по вул. Талалихіна. Він там часто бував, оскільки позивач наймав його допомагати робити певні ремонтні роботи у будинку. Розраховувався позивач з ним чисто символічно, приблизно 50 грн. за 2 рази, він допомагав 4 рази. Позивач працював у таксі на білому «Ланосі», у нього був автомобіль «Жигуль», який він придбав у кредит та використовував для роботи.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомив, що він допомагав ОСОБА_1 підвозити з м. Черкаси будівельні матеріали на паркан, скати на каналізацію. Біля нового будинку не було паркана, гаража, кролятника, у будинку відбувався ремонт, була облаштована каналізація, ванна. За проведену роботу з ним розраховувався позивач. Коли сторони розлучалися, то він вивозив холодильник, диван, стінку, крісла, крім того з лісопилки привозив деревяні бруски, рейки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що вона знайома з позивачем близько 30 років, з їх сімєю знайома приблизно 10 років. Позивач її повідомив, що буде продавати автомобіль. 29.07.2016р. позивач приїхав, забрав її і вони поїхали в МРЕО, там уже були його дружина з дочкою. Вони нотаріально оформили документи, у договорі вирішили вказати вартість машини 20 000 грн., фактична вартість була 50 000 грн. При переоформленні документів ОСОБА_1 весь час був присутнім. Після оформлення документів вони вийшли надвір та вона розрахувалася з відповідачкою, розписок вона не брала. На автомобілі їздила її дочка. Позивачеві на його прохання вона кілька разів давала автомобіль. Вона двічі була в будинку уже після ремонту, про те, що позивач все робив вона знає зі слів свого зятя.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомила, що вона працює з відповідачкою. Про події, що відбуваються у них вдома, вона знала, як подруга. Їй відомо, що в будинку під час спільного проживання робився ремонт за кошти, що залишилися від продажу будинку. Вони міняли паркан, робили каналізацію, клали плитку. Вікторія коштами не розпоряджалася, а передала їх ОСОБА_1. Після розлучення вони домовилися щодо поділу майна, а саме що позивач забирає машину і речі з будинку, які буде вважати необхідними, а будинок залишається відповідачці. Після того ОСОБА_1І знайшов подругу, на яку переоформили автомобіль. Мови про кошти за автомобіль не було.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідача, пояснення свідків, вважає, що позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 грудня 2006 року у відділі РАЦС по м. Золотоноша Золотоніського МРУЮ у Черкаській обл. за актовим записом № 105 - розірваний.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2002 року, спадкоємцем майна ОСОБА_14 є його дочка ОСОБА_6. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Золотоноша, вул. К.Карого, 24.

Із договору купівлі продажу будинку від 17 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_15, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_2 продала належний їй на праві особистої власності будинок по вул. Карпенка Карого, 24 м. Золотоноша, вартістю 146 500 грн.

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_17, ОСОБА_2 придбала будинок по вул. Талалихіна, 11 с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області за кошти в сумі 91 200 грн.

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 18 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_17, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,0607га, що розташована по вул. Талалихіна, 11 с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області для ведення особистого підсобного господарства, вартістю 11 900 грн.

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 18 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального ОСОБА_17, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,1012 га, що розташована по вул. Талалихіна, 11 с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області для ведення особистого підсобного господарства, вартістю 26 200 грн.

Із витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.07.2016 року вбачається, що згідно договорів купівлі-продажу від 18.06.2016р. власником вищевказаного нерухомого майна зазначена ОСОБА_2.

Частиною 3 ст.12, 81 ЦПК України, передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.1.ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч.1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи, які містять дані для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із викладеного вбачається, що будинок по вул. Талалихіна, 11 с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району Черкаської області був придбаний ОСОБА_2 хоч і під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, однак за кошти, які вона отримала від продажу належного їй на праві особистої власності житлового будинку по вул. К.Карго, 24, м. Золотоноша. Дана обставина не заперечувалася позивачем ОСОБА_1 Таким чином, оскільки спірний будинок був придбаний за особисті кошти ОСОБА_2, він не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Із кредитного договору № 08/2006/980к599, укладеного 08.09.2006р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, вбачається, що остання отримала кредит у сумі 34 400 грн. строком до 08.09.2011р. під 16% річних. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, позичальник укладає договір застави автотранспорту автомобіля ВАЗ-2107, рік випуску 2005, колір зелений, шасі № ХТА 6206, ідентифікатор № Y6L2107005L027683, реєстраційний номер НОМЕР_3, що набувається позичальником по договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1378 від 04.09.2006 року, укладеного між позичальником та ТОВ «Український автомобільний холдинг».

Відповідно до квитанцій за жовтень 2006р. квітень 2008р., лютий 2009р., серпень та липень 2011р. погашення кредиту здійснювалось ОСОБА_6 (а.с.62-72). Письмових доказів сплати кредиту позивачем ОСОБА_1 суду надано не було.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Таким чином, оскільки автомобіль НОМЕР_4 був придбаний відповідачем ОСОБА_2 до укладення шлюбу з позивачем, він є її особистою приватною власністю. Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вони спільно, під час проживання у цивільному шлюбі з відповідачкою з березня 2006 року, у вересні 2006р. придбали вказаний автомобіль та він особисто з власних коштів сплачував кредит, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд критично розцінює покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в цій частині, оскільки їм відомо про факт придбання автомобіля зі слів ОСОБА_1 Питання ж про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою у період з березня 2006р. по 30 грудня 2006р. та розповсюдження на автомобіль режиму майна, набутого ними за час спільного проживання, позивачем не ставилося.

У судовому засіданні було встановлено, що сторонами були проведені певні ремонтні роботи у належному ОСОБА_2 будинку по вул. Талалихіна, 11, с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області, однак вартість проведених у будинку робіт не визначена, оскільки позивач відмовився від проведення призначеної судом за його клопотанням комплексної будівельно-технічної, товарознавчої експертизи.

Крім того, питання компенсації витрат за проведення ремонтних робіт позивачем не ставилося та не було предметом розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що спірне майно було придбано: автомобіль до шлюбу, а будинок хоч і в період шлюбу, однак за особисті кошти відповідача, а позивачем не доведено доказами факт купівлі цього майна за спільні кошти, позовні вимоги про визнання вказаного майна обєктами спільної сумісної власності позивача та відповідача до задоволення не підлягають.

Як наслідок, не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку та стягнення з відповідача на користь позивача вартості ? частини автомобіля.

Також позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень, які він сплатив за договором від 15.08.2016 про надання правової допомоги № 15/08/16 уповноваженому адвокату ОСОБА_3 На підтвердження витрат позивач надав копію Квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 19.08.2016 про сплату 3 000,00 гривень за надання правової допомоги.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат, повязаних з наданням правової допомоги в розмірі 3 000 грн. належить відмовити, оскільки позивачем, всупереч ст. 137 ЦПК України, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (не зазначено яку саме кількість годин витрачено адвокатом ОСОБА_3 на надання правової допомоги, не зазначено також, які саме види юридичних послуг надавалися), акт виконання послуг також не надано. За наведених обставин, позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. є недоведеними.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судовий збір належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 57 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 27 червня 2018 року.