___________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-6078/10
Провадження № 4-с/520/71/18
УХВАЛА

про задоволення скарги

16.07.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_2, за участю стягувача Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», субєктів оскарження Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, боржника ОСОБА_5, на дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа за № 2-6078/10 та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

07.06.2018 року боржник ОСОБА_2 завернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконними дії державних виконавців Другого Київського відділу Державної Виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо примусового виконання виконавчого листа за № 2-6078/10, виданого Київським районним судом м.Одеси 16 березня 2011 року; скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження №48971578 від 23.09.2015 року старшого державного виконавця Балалайкіної К.В.; скасувати Постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 13.03.2018 року державного виконавця Георгієва В.І.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у відповідності до виконавчого провадження за № ВП48971578, жодного повідомлення про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання виконавчого листа вона, як солідарний боржник боргу ОСОБА_5 по стягненню боргу у сумі 55.777,22 грн., була повідомлена у встановленому Законом України «Про виконавче провадження», немає. Тобто вона не отримувала від державних виконавців ні постанов про примусове стягнення боргу, ні постанов про арешт її майна, ні про можливість погашення його у добровільному порядку або боржником ОСОБА_7 або нею особисто.

Скаржник вважає, що дії державних виконавців Балалайкіної К.В., яка відкривала виконавче провадження, а потім зупиняла його, на даний час не працює, знаходиться у тривалій відпустці, ОСОБА_4 щодо примусового виконання виконавчого листа за №2-6078/10 від 11.03.2011 року є незаконними.

Також вказує на те, що з виконавчого листа вбачається, що він був повернутий Стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» 26.09.2012 року. Виконавче провадження за 2012 рік не збереглося у Київському ВДВС м. Одеси.

У відповідності до набутого чинності з 21 березня 2011 року Закону України «Про виконавче провадження», статті 22, виконавчі документи пред'являються до виконання протягом одного року. Рішення суду набрало чинності більш сьомі років, ніяких правових підстав для його виконання на сьогоднішній час немає

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-6078/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської дирекції ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, про стягнення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» було задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської дирекції ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість по виплаті кредиту за кредитним договором № 014/0074/73/61608 від 28.07.2006 року у розмірі 7 051, 66 дол. США, що по курсу НБУ складає 55 777, 22 гривень, а також з кожного стягнуто витрати по сплаті державного мита у розмірі 278, 88 гривень та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60 гривень.

Вказане рішення в законному порядку оскаржене не було та набрало законної сили.

16.03.2011 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-6078/10 на примусове його виконання в частині стягнення боргу з ОСОБА_2, проте 26.09.2012 року він був повернутий стягувачу на підставі ст.. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржник вказує на те, що ніяких правових підстав для виконання рішення суду не має, оскільки стягувач пропустив строк звернення виконавчого листа до виконання.

Дійсно згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 03.08.2010 року) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом.

У звязку із набранням чинності 09.03.2011 року Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) N 2677-VI від 04.11.2010 року, (Голос України від 08.12.2010 № 232) було викладено частину 1 статті 22 ЗУ «Про виконавче провадження» наступним змістом: Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

А відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, тобто до 09.03.2011 року пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, у відповідності до зазначеної норми виконавчі документи, видані судами до 09.03.2011 року підлягають предявленню до виконання у продовж трьох років починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили, видані після вказаної дати предявляються впродовж одного року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документи до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Однак, виконавчий лист № 2-6078/10, щодо стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь AT «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0074/73/61608 від 28.07.2006 року був виданий 16.03.2011 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) N 2677-VI від 04.11.2010 року, а від так строк предявлення даного листа до виконання становить один рік.

Проте, 21 вересня 2015 року стягувач, ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

23 вересня 2015 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48971578 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6078/10 від 16.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ОСОБА_3 Аваль» грошової суми у розмірі 55 777, 22 гривень. Боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного Боржнику шляхом направлення запитів до реєструючих установ.

Державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було вжито вичерпні заходи примусового виконання рішення, та перевірено майновий стан боржника, направлені запити до ДФС України, Управління ПФУ, зроблено запит до реєстру прав на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців, Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України.

Так, згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 116659212 від 20.10.2015 року вбачається, що боржник є власником 1/5 частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України встановлено, що ОСОБА_2 належить автомобіль марки ВАЗ 21091 н/з 277005ОК, 1995 р.в., який постановою державного виконавця від 12.02.2018 року оголошено у розшук.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № НОМЕР_1 вбачається, що боржник працює в Комунальній Установі «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси».

У звязку з чим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_8 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 13 березня 2018 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження, які були витребуванні ухвалою суду від 18.06.2018 року, не містять доказів сповіщення боржника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та подальше примусове його виконання, що є порушенням чинного законодавства.

Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Пунктом 1 ч. 1 статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

А відповідно до ст.. 69 вказаного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Згідно статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2, за участю стягувача Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», субєктів оскарження Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, боржника ОСОБА_5, на дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа за № 2-6078/10 та скасування постанов задовольнити.

Визнати незаконними дії державних виконавців Другого Київського відділу Державної Виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо примусового виконання виконавчого листа за № 2-6078/10, виданого Київським районним судом м. Одеси від 16 березня 2011 року.

Скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження №48971578 від 23.09.2015 року старшого державного виконавця Балалайкіної К.В.

Скасувати Постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 13.03.2018 року державного виконавця Георгієва В.І.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.