АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/1760/17
Провадження № 22-ц/792/1050/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року (суддя - Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики, інфляційних втрат та процентів,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просив, з урахуванням остаточних уточнень до позовних вимог, стягнути з ОСОБА_6 кошти в розмірі 59 449 грн. 28 коп.

Позов мотивував тим, що між ним та відповідачкою було укладено безстроковий договір позики зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3% щомісячно. Факт укладення договору підтверджується розпискою від 22.02.2012 року, в якій зазначено, що ОСОБА_7 позичила у позивача кошти і станом на 22.02.2012 року винна йому 10 000 грн., а також відсотки за користування за січень -270 грн., лютий -270 грн. та березень - 300 грн., які зобов'язувалась сплатити у квітні 2012 року.

Після укладення договору відповідач лише двічі виплачувала йому кошти на повергнення боргу: в грудні 2013 року та у червні 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань їй було направлено повідомлення від 10.06.2016 року з вимогою протягом тридцяти днів повернути позику, сплатити відсотки та інфляційні втрати. Вказане повідомлення відповідач отримала 13.06.2016 року,однак заявлені вимоги залишились не виконаними. Посилаючись на приписи ст.625 ЦК України позивач вважає, що боржник має сплатити суму боргу враховуючи інфляційні втрати, а також 3% річних. Загалом нарахована ним сума боргу, на момент уточнення остаточних позовних вимог, складає 59 449 грн. 28 коп., з яких: 10 000 грн. - сума позики, 414 грн. 28 коп. - інфляційні втрати, відсотки за користування кредитом - 20 140 грн., 3% на місяць за прострочення повернення позики - 5 700 грн.; 3% на місяць за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - 21 195 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати _____________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Салоїд Н.М. Категорія: 27

Доповідач: Янчук Т.О.

оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відсутність у розписці істотних умов договору позики, зокрема суму отриманих коштів, суперечить обставинам справи, оскільки в розписці зазначена сума боргу у розмірі 10 000 грн. станом на 22.02.2012 року. Крім того, не погоджується з висновком суду щодо строку повернення позики, при цьому зазначає, що в розписці вказано розмір та період сплати процентів за користування коштами, водночас в розписці не вказано кінцевої дати повернення основного боргу, оскільки дана позика вважається безстроковою. Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку ототожнивши поняття «сплата відсотків» із поняттям «повернення позики».

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення задовольнивши його позов.

Представник ОСОБА_6- ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною. Просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками, оскільки розпискою від 22.02.2012 року не підтверджено факт передачі коштів, також не зазначено дати та суми отримання коштів, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 22 лютого 2012 року ОСОБА_4 власноручно написав розписку про те, що ОСОБА_6 позичила у нього гроші під 3% у місяць і станом на 22 лютого 2012 року ОСОБА_6 винна 10 000 грн., а також відсотки за користування за січень 270 грн., лютий 270 грн. та березень 300 грн., які зобов'язується сплатити в квітні 2012 року.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29 січня 2018 року №2022-2025/17-26, вищезазначена розписка містить особистий підпис ОСОБА_6, а текст розписки виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

08 червня 2016 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_6 заяву з вимогою повернення позики в розмірі 10 000 грн. та 3% у місяць за користування позикою, вказана заява отримана нею 13.06.2016 року, проте кошти в добровільному порядку відповідач не повернула.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями частини 2 означеної норми закону визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тобто реальним.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг і містить умови про їх повернення.

Із тексту наданої ОСОБА_4 розписки від 22.02.2012 року не вбачається факту отримання коштів ОСОБА_6, а умова щодо обов'язку їх повернення відсутня, тому спірна розписка не є доказом укладення сторонами договору позики та підтвердженням факту отримання коштів.

Позивач у судовому засіданні підтвердив, що при написанні розписки він коштів ОСОБА_6 не передавав, при цьому зазначивши, що ОСОБА_6 позичала в нього значно більшу суму без розписки, набагато раніше, частину коштів повернула. Проте станом на день написання ним розписки була винна 10000 грн.

Заперечував проти факту отримання коштів відповідно до розписки від 22.02.20122 року представник відповідачки, пояснивши на підтвердження своїх доводів, що ОСОБА_4 по цивільній справі про захист прав споживачів був її представником. Позивач у судовому засіданні цих обставин не заперечував. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №2-1584/2011, та копіями із щотижневиків за 2010 рік та 2012 рік, в яких робилися відмітки особисто позивачем щодо судових засідань ОСОБА_6

Природу появи підпису ОСОБА_6 на розписці від 22.02.2012 року представник відповідачки пояснював тим, що при розгляді цивільної справи, в якій ОСОБА_4 був представником ОСОБА_6, на виконання рішення суду про можливість призначення судової експертизи на прохання ОСОБА_4 відповідачка підписала чистий аркуш паперу із зазначення свого номеру мобільного телефону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є правильним.

Наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук