Ухвала

06 липня 2018 року

м. Київ

справа №450/2616/16-ц

провадження №61-38171ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, пені, стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення строків виконання зобов'язання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення основної суми боргу в розмірі 27 614,50 грн., інфляційної суми за 2015 рік 11 874,24 грн., трьох відсотків річних за 2015-2016 роки в сумі 1 665,88 грн., пені в розмірі 12 426,53 грн. станом на 2016 рік складає 53 581,15 грн., а також стягнення суми сплаченого судового збору та 5 000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначає те, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу, яким володіє на підставі свідоцтва про реєстрацію. ОСОБА_3 є його сином та користується транспортним засобом на законних підставах усного доручення. У вересні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 згідно акту прийняв у ОСОБА_3 Транспортний засіб для проведення ремонту, що оформлено відповідним заказ-нарядом, де визначено та погоджено загальну вартість робіт та запчастин.

ОСОБА_3 прийняв відремонтований автомобіль та підтвердив об'єм і якість виконаних робіт та відсутність претензій щодо терміну і якості робіт. Однак ремонтні роботи не оплачені, грошові зобов'язання не виконані. У вересні 2016 року було направленовимогу про проведення оплати за виконані ремонтні роботи, проте відповідачі борг не сплатили.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року у складі судді Мусієвського В. Є., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. у задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 53 581,15 грн, яка станом на 1 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

адвоката ОСОБА_2подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення строків виконання зобов'язання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник