Провадження № 6/754/672/18
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2018 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю секретаря Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вереса Василя Володимировича про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - Голосіївський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві) Верес В.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника.

Вимоги подання заявник обґрунтовує тим, що у відділі на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 51902685 з примусового виконання наступних виконавчих документів:

-виконавчого листа № 752/5168/15-ц, виданого 23.06.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 54 787,10 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 05.11.2015 року.;

-виконавчого листа № 752/4849/15-ц, виданого 28.12.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 16 143,05 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 28.01.2016 року;

-виконавчого листа № 752/19917/13-ц, виданого 18.03.2014 року Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 38 606,06 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 04.12.2017 року;

-постанови № 0654/10122/18, виданої Житомирською митницею ДФС від 03.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Як зазначає державний виконавець, судові рішення в самостійному порядку боржником не виконуються, хоча боржник обізнаний про існування виконавчих проваджень та отримав постанови про їх відкриття 28.03.2018 року. Згідно відповідей ГУ ПФУ та ДПС - боржник відкритих рахунків не має, інформація щодо місця роботи в ДРФО відсутня, пенсії не отримує. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 23187161 від 04.11.2017 року, за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за вказаною адресою с метою опису квартири, проте потрапити до квартири не виявилось можливим.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, іншого майна, належного боржнику на праві власності, не виявлено та дії боржника не спрямовані на добровільне погашення боргу, заявник просить надати дозвіл про примусове проникнення до житла боржника.

В судове засідання державний виконавець не з'явився.

Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні подання відмовити з наступних підстав.

На виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 51902685 з примусового виконання наступних виконавчих документів:

- виконавчого листа № 752/5168/15-ц, виданого 23.06.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 54 787,10 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 05.11.2015 року.;

- виконавчого листа № 752/4849/15-ц, виданого 28.12.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 16 143,05 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 28.01.2016 року;

- виконавчого листа № 752/19917/13-ц, виданого 18.03.2014 року Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 38 606,06 грн., виконавче провадження за яким було відкрито 04.12.2017 року;

- постанови № 0654/10122/18, виданої Житомирською митницею ДФС від 03.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Копії постанов про відкриття виконавчих проваджень боржником було отримано 28.03.2018 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 23187161 від 04.11.2017 року, за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

22.12.2017 року, та 10.09.2018 року державним виконавцем було здійснено вихід за вищевказаною адресою для опису нерухомого майна боржника, однак, провести опис не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

Згідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Також, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов'язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Державним виконавцем на обґрунтування доцільності проникнення до квартири, яка на праві власності належить боржнику, не надано доказів, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані державним виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій, як то встановлення не лише належності на праві власності вказаної квартири боржнику, а і реєстрацію боржника у вказаній квартирі, його фактичне проживання за вказаною адресою, а також належності (відсутності) боржнику (у боржника) іншого рухомого або нерухомого майна, яке може бути реалізовано в рахунок погашення боргу, тощо.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_2 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла.

Додані до подання акти державного виконавця за 2017 рік та 2018 рік не можуть вважатися такими доказами, оскільки, в них вказано лише про те, що двері ніхто не відкрив, що ніяким чином не свідчить про перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до свого житла. Крім того, акт за 2017 рік не може бути враховано, оскільки матеріали подання свідчать про те, що копії постанов про відкриття виконавчого провадження боржник отримав лише 28.03.2018 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з подання та доданих до нього документів, - не вбачається, що боржник отримав виклики державного виконавця або повідомлення про проведення опису і що боржник добровільно не надав доступу до житла.

За таких обставин судом встановлено, що матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, тому суд вважає подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, ст.ст.18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в:

В задоволенні подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вереса Василя Володимировича про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02 жовтня 2018 року.

Суддя: