Справа № 138/1776/15-ц
Провадження № 22-ц/772/1883/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуСправа № 138/1776/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2016 року, ухвалене в складі судді Цибульського О. Є., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 17 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, на строк - до 03 січня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 09 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. У зв'язку із невиконанням боржником свого зобов'язання відповідно до умов договору поруки банком на адресу поручителя було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Згідно із пунктом 6 договору поруки поручитель повинен виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Зазначав, що банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором

ОСОБА_3 станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість у розмірі 51 373,17 доларів США, яка складається із: 12 648,47 доларів США - заборгованості за кредитом; 19 861,58 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 247,21 доларів США - заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 18 615,91 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, однак вказану суму зменшено на 18 460,69 доларів США, яку було стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 09 січня 2008 року за рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2011 року. Різниця становить 32 912,48 доларів США, а також враховує штрафи відповідно до договору: 10,92 доларів США - штраф (фіксована частина), 1 645,62 доларів США - штраф (процентна складова).

Отже, заборгованість до стягнення становить 34 569,03 доларів США, що еквівалентно 791 285 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року у розмірі 34 569,03 доларів США, що еквівалентно 791 285 грн, та судові витрати.

Уточнивши позовні вимоги, банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку: заборгованість за процентами у розмірі 16 625,31 доларів США за період з 22 листопада 2012 року по 28 квітня 2015 року та пеню у розмірі 16 486,15 доларів США за період з 10 травня 2012 року по 28 квітня 2015 року, що еквівалентно 387 424 грн 52 коп.

Під час розгляду справи, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за процентами у розмірі 16 625,31 доларів США, що еквівалентно 412 473 грн 94 коп., пеню у розмірі 409 021 грн 15 коп. та процентну складову штрафу у розмірі 20 623 грн 81 коп.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року, що складається із: заборгованості за процентами в сумі 16 625,31 доларів США, що еквівалентно 412 473 грн 94 коп.; пені в сумі 313 808 грн 54 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3654 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» доведені обставини, на які банк посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, а саме: наявність договірних відносин за кредитним договором та договором поруки, невиконання зобов'язань за цими договорами ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а також доведено розмір заборгованості за процентами у розмірі 412 473 грн

94 коп., штрафних санкцій (пені за прострочення виконання зобов'язання) у розмірі, який судом зменшено до 313 808 грн 54 коп. (крім штрафу 20 623 грн 81 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що термін повернення кредиту закінчився 03.01.2013 року, між тим умови кредитного договору та договору про видачу траншу не містять умов про розмір процентів після спливу терміну повернення кредиту.

Зазначає, що відповідно до правового висновку ВСУ у справі № 6-1412цс16, за період з 03.01.2013 року Банк не мав права нараховувати проценти за ставкою ні 14 %, ні 32 % річних, а на рівні облікової стави Національного банку України за період після спливу терміну повернення кредиту.

Разом з тим, позивачем позовних вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ не заявлено. Отже, суд першої інстанції помилково стягнув з поручителя заборгованість по процентам за період з 03.01.2013 року по 28.04.2015 року.

Стверджує, що позивачем нараховано пеню на тіло кредиту, відсотки та на комісію, тоді як умовами договору взагалі не передбачено обов'язок сплачувати комісію, тобто позивачем нараховано пеню на платіж, який кредитним договором не передбачено.

Крім цього, нарахування пені здійснювалося банком за ставками, які не відповідають умовам кредитного договору.

Посилається на те, що ОСОБА_4 договір поруки не підписував, за громадянку ОСОБА_7 поручителем не виступав. Ухвалою суду першої інстанції призначено у справі судову почеркознавчу експертизу і зобов'язано позивача надати оригінали кредитної справи разом із договором поруки № МКМП-275/3 від 09.01.2008 року. Водночас, ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвала суду не виконана, документів, які необхідні для проведення судової експертизи не ненадано.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано заперечення, які обґрунтовані тим, що умовами кредитного договору (п.4.3., 4.4 договору) передбачено обов'язок позичальника, після спливу терміну повернення кредиту, сплатити відсотки за його користування нараховані за ставкою 32 % річних.

Безпідставними позивач вважає аргументи апеляційної скарги щодо незаконності нарахованої комісії, оскільки рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 01.02.2011 року задоволено вимоги банку про стягнення комісії з відповідачів, що свідчить, що такі вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Зазначеним рішення суду, яке набрало законної сили, також встановлена обставина укладання між позивачем та ОСОБА_4 договору поруки, що відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, не підлягає доказуванню. Крім цього, поручителем частково здійснювалося погашення кредиту, що свідчить про часткове виконання ним свого обов'язку.

Вказує також на те, що нарахування пені позивачем здійснювалося відповідно до п.6.1 кредитного договору, відповідно до якого позичальником передбачено обов'язок сплатити пеню в розмірі 0,2 % за кожен день порушення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що колегія суддів не може погодитися з висновком апеляційного суду щодо стягнення з відповідачів на користь банку пені, нарахованої на тіло кредиту, відсотки та комісію, оскільки умовами кредитного договору взагалі не передбачено обов'язок сплачувати комісію, тому банком нарахована пеня на платіж, який кредитним договором не передбачено.

При новому розгляді судом апеляційної інстанції має бути врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якої визначене право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цих правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту восьмого, дев'ятого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно частини четвертої статті 367 ЦПАК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в повному обсязі відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості з огляду на таке.

У справі встановлено, що згідно кредитної угоди від 09 січня 2008 року; договору про видачу траншу від 09 січня 2008 року; додатку №1 до договору про видачу траншу від 09 січня 2008 року (а.с. 15-19) відповідач ОСОБА_3 09 січня 2008 року отримала строковий кредит у розмірі 17 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 січня 2013 року. Вказаним кредитним договором передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені та штрафів) за порушення відповідачем зобов'язань, зокрема пунктом 4 та пунктом 6 кредитної угоди.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 09 січня 2008 року, згідно з пунктом 2 якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язанням ОСОБА_6, які виникають з умов її кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів (а.с. 21). Згідно пунктом 4 договору у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком.

Однак, відповідачами не були виконані належним чином зобов'язання перед банком, а тому рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року в сумі 18 460,69 доларів США, а саме: 13 560,18 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 236,27 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 264,38 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 490,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,49 доларів США - штраф (фіксована частина); 877,58 доларів США - штраф (відсоткова складова) (а.с. 4-5). Рішення набрало законної сили.

Тобто зазначеним рішенням стягнуто основний борг (тіло кредиту), відповідні відсотки, комісію, пеню та штрафи за несвоєчасність виконання зобов'язання.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі продовжують порушувати свої зобов'язання за договорами, а тому з них слід стягнути заборгованість по процентах в сумі 16 625,31 доларів США, що еквівалентно 412473 гривень 94 коп., а також пеню 313808 гривень 54 коп.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими виходячи з наступних міркувань.

У справі встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було пред'явлено вимоги до відповідачів у даній справі щодо погашення кредиту, відсотків та неустойки і ці вимоги були задоволені рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року в загальній сумі 18 460,69 доларів США.

Колегія суддів вважає, що з часу пред'явлення банком вимоги щодо дострокового повернення кредиту, звернення з цього приводу із позовом до суду та ухвалення судом відповідного рішення, право банку на нарахування відсотків у розмірі передбаченому кредитним договором, неустойки, припинилось.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якої визначене право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цих правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими щодо вирішення справи, оскільки підстави для нарахування відсотків та неустойки передбачені кредитним договором відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою, відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, скасувати рішення. А, оскільки наслідком неправильного застосування норм матеріального права стало ухвалення рішення щодо обох відповідачів, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, та вважає за необхідне, з огляду на завдання та основні засади цивільного судочинства, скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового про відмову в позові повністю з підстав наведених вище.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, з ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн.(т. 2 а.с. 57), а також за подання касаційної скарги в сумі 4384,80 грн. (т.2 а.с. 131).

Керуючись підпунктом вісім, дев'ять пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, статтею 2, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн. та за подання касаційної скарги в сумі 4384,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2018 року.