Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2018 Справа №607/12573/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Костиник О.П.

заявника ОСОБА_1

заінтересованих осіб ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого з урахуванням заяви про уточнення вимог просить визнати ОСОБА_3 кривдником, а неповнолітню ОСОБА_4 особою, яка постраждала від домашнього насильства. Видати обмежувальний припис, яким протягом двох календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_4 та в будь-який спосіб спілкуватись і контактувати із нею особисто і через третіх осіб. Повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи виконавчих органів влади Тернопільської міської ради з метою проведення профілактичної роботи з ОСОБА_3 щодо запобігання вчинення психологічного насильства по відношенню до доньки в подальшому. Направити ОСОБА_3 на проходження програми для кривдників.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що у них із ОСОБА_3 під час спільного проживання без реєстрації шлюбу народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку вересня 2015 року, без його згоди та відома ОСОБА_3 через обман вчителів викрала їх неповнолітню дитину ОСОБА_4 зі школи та переховувала її. Приблизно за місяць заявнику вдалося повернути доньку додому та з того часу вона не йшла на контакт із матір'ю, відмовлялась їй телефонувати і зустрічатись без присутності третіх осіб. Матір неповнолітньої ОСОБА_3 звинуватила заявника у налаштуванні дитини проти неї, категорично відмовлялась від контактів у комфортній для дитини атмосфері, наполягаючи на зустрічах зручних виключно для неї, та погрожувала, що в разі неприйняття її умов вона налаштує доньку на зневагу до заявника, як батька. Після прийняття органом опіки та піклування рішення про проживання дитини із матір'ю, ОСОБА_3 проти волі неповнолітньої дитини змусила ОСОБА_4 залишити навчальний заклад. З того часу дитина постійно пропускала шкільні зайняття, утримувалась в орендованій квартирі та помешканнях приятелів ОСОБА_3, без присутності матері та без можливості повноцінного спілкування з однолітками та батьком. З цього приводу по відношенню до ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього, за час навчання у місті Тернополі майже кожного тижня ОСОБА_4 пропускала навчання. З червня 2016 року ОСОБА_3 вивезла ОСОБА_4 у невідомому напрямку, вводячи в оману працівників управління освіти, служб захисту прав дітей та ювенальної превенції про проживання дитини у м.Львів. З середини квітня 2017 року заявник регулярно відвідував доньку у школі де вона навчалась, привозив їй розвиваючі подарунки, їжу та солодощі, залишав кишенькові гроші, оплачував шкільне харчування. Зустрічі відбувались переважно у присутності педагогів. З лютого 2018 року сплачує кошти на утримання дитини (аліменти) у розмірі 1500 грн. на місяць у відповідності з рішенням суду. Відвідуючи дитину, заявник постійно стикався із її негативним та навіть ворожим ставленням до нього, проявами страху, невпевненості та іншими ознаками психологічного насильства. Також звертав увагу на недбале ставлення зі сторони матері до забезпечення інтересів дитини, піклування про її зовнішній вигляд та стан здоров'я. Заявник належним чином виконував всі рекомендації відповідних служб та установ, їх посадових осіб. Але через бездіяльність та навіть протидію ОСОБА_3, психоемоційний стан дитини не покращувався, а погіршувався, зокрема під час контактів з батьком. Так, під час чергового візиту до неповнолітньої ОСОБА_4 14 березня 2018 року ОСОБА_1 знайшов свою доньку у загрозливому психоемоційному стані та вирішив терміново її відвезти до психолога з метою надання дитині невідкладної психологічної допомоги. Зазначив, що дії заявника за своїм наміром та переконанням були спрямовані виключно на самозахист дитини відповідно до п.1 ст.154 СК України, з метою убезпечення від порушення її прав та згубного маніпулятивного впливу на психіку з урахуванням вразливого становища та неухильного дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Реакції неповнолітньої ОСОБА_4 на слова заявника та зауваження свідчили про те, що на дитину вчиняється психологічний сторонній негативний психологічний вплив. Проте реакція дитини на дії заявника виявилась неадекватною, що спричинило сумніви у вчителів школи щодо доброчесності намірів. Результатом перешкоджання заявнику у самозахисті доньки з боку вчителів школи стало падіння внаслідок якого спричинило легкі тілесні ушкодження у дитини. Також зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року, яке набрало законної сили встановлено, що виникнення у дитини ОСОБА_4 психічного насильства з боку батька ОСОБА_1 пов»язане з конфліктною ситуацією між батьками, які не можуть домовитися щодо виховання дитини, а також страхом дитини ОСОБА_4 бути ізольованою від матері, без її згоди. Вказав, що мати неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 проявляє системну бездіяльність та протидію щодо подолання негативного психоемоційного стану дитини, пов»язаного із конфліктом батьків, виходячи з принципу забезпечення «найкращих інтересів дитини», а тому вважає, що слід обмежити неповнолітню доньку ОСОБА_4 у спілкуванні та контактах з матір»ю на нетривалий термін, яка на думку заявника, є кривдником у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вважає, що упродовж дії обмежувального припису заявник за допомогою профільних фахівців відповідних служб органів місцевого самоврядування повинен нівелювати негативний психоемоційний стан дитини та налагодити доброзичливі стосунки з донькою під час її відпочинку у профільному санаторії. Крім цього, додатково зазначив, що ОСОБА_3 буде уникати заходів пов»язаних із корекцією її поведінки щодо виховання дитини, оскільки остання будучи обізнаною у необхідності контакту із відповідальними фахівцями, що згідно закону мають здійснювати екстрене (кризове) втручання, ні 12.06.2018 року, ні 13.06.2018 року до служби у справах неповнолітніх та дітей не з»явилась, а тому вважає, що слід направити кривдника на проходження програми для кривдників.

ОСОБА_1 в судовому засіданні подану заяву підтримав та просять її задовольнити, з підстав наведених у ній, зазначивши, що неодноразово звертався із відповідними заявами до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, зокрема 10.04.2018 року та 07.06.2018 року про вжиття заходів зазначеною службою щодо захисту прав дитини його неповнолітньої доньки. Так, зокрема, у зверненні від 07.06.2018 року заявник просив орган опіки та піклування, як орган влади, який забезпечує контроль за дотриманням прав неповнолітніх та дітей прийняти рішення та зобов»язати ОСОБА_3 забезпечити проходження дитиною ОСОБА_4 повного обстеження психотерапевтом ОСОБА_6 та неухильне дотримання рекомендацій вищевказаного лікаря у зв»язку з висновками комісії з питань захисту прав дитини та вимогами батька дитини; забезпечити належне дослідження відповідними державними органами чинників, які можуть кваліфікуватись як психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_4 з боку її матері ОСОБА_3 у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; зобов»язати ОСОБА_3 забезпечити налагодження доброзичливих стосунків доньки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 та регулярні контакти з ним в присутності фахівців по роботі з дітьми (контрольований контакт) відповідно до положень п.3 ст.4 Конвенції про контакт з дітьми; у зв»язку з систематичним порушенням прав та нехтуванням інтересами дитини ОСОБА_4, невиконанням рішень органу опіки та піклування службі у справах неповнолітніх та дітей забезпечити ретельний контроль за дотриманням прав та інтересів дитини, виконанням батьківських обов»язків з боку ОСОБА_3 відповідно до чинного законодавства, включаючи участь батька у вихованні дитини та вирішення розбіжностей (спорів) у поглядах батьків на виховання дитини у встановленому законом порядку. Зобов»язати ОСОБА_3 неухильно дотримуватись регламенту контролю, розробку якого доручити службі у справах неповнолітніх та дітей з урахуванням зауважень та побажань обох батьків неповнолітньої ОСОБА_4, виходячи з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час судового засідання в порядку визначеному ч.9 ст. 128 ЦПК України шляхом надіслання їй повідомлення через мобільний зв»язок, що підтверджено документально.

Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні при вирішенні поданої заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису покладається на думку суду. Крім цього зазначив, що висновком щодо усунення перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4,затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року, зобов»язано матір ОСОБА_3 поважати батьківські права ОСОБА_1, не вчинити перешкоди у спілкуванні батька з донькою; регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини ОСОБА_1 через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. За згодою обох батьків ОСОБА_1, ОСОБА_3 рекомендовано проведення відповідної роботи штатним психологом Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи « ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов та викладачем кафедри практичної психології Тернопільського національного університету ім..В.Гнатюка, кандидатом психологічних наук ОСОБА_8 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 в навчальному закладі, з метою з»ясування причин негативного ставлення дитини до батька. Також, вказала, що службою у справах дітей було вжито заходів направлених на дотримання прав неповнолітньої ОСОБА_4, однак її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не завжди їх дотримували та виконували, що свідчить про небажання батьків усунути вплив конфлікту, який виник між батьками на їх неповнолітню доньку ОСОБА_4

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 15 травня 2008 року, ОСОБА_4, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1

У судовому засіданні з'ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проживали разом в м. Києві, не реєструючи шлюбу, з 2007 року по 15 серпня 2015 року. Мають спільну дочку ОСОБА_4. На даний час ОСОБА_3 разом з дочкою постійно проживають у місті Тернополі. Дитина відвідувала Тернопільську загально - освітню середню школу першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов. На даний час ОСОБА_3 із поданої нею інформації перебуває на відпочинку із сім»єю у томі числі з неповнолітньою ОСОБА_4 в с.Лебедівка Одеської області, з якої планує повернутись у кінці серпня 2018 року.

Із пояснень заявника у судовому засіданні та представника заінтересованої особи судом з»ясовано, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3, яка є матір»ю їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час перебувають у неприязних стосунках, які виникли у них з приводу її виховання, побачень із батьком. Конфліктні ситуації та не вирішення їх батьками, негативно впливають на психо-емоційний стан неповнолітньої ОСОБА_4.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, у задоволенні заяви відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, покласти на службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за поведінкою ОСОБА_1 щодо виховання дочки ОСОБА_4.

В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається із зазначеного судового рішення, при розгляді зазначеної справи судом зокрема встановлено «…що ОСОБА_4 має страх бути забраною батьком ОСОБА_1 та бути ізольованою від матері без її згоди. Вказаний страх виник через поведінку батьків та дії ОСОБА_1, які вчинені ним 14.03.2018 року, що викликало у дитини гострий страх бути відібраною у матері дитини… Суд зазначає про неприпустиму поведінку ОСОБА_1 пов»язану з подіями 14.03.2018 року у Тернопільській загально-освітній середній школі першого ступеня з поглибленням вивченням іноземних мов, де він проігнорував інтереси дитини, її бажання, погляди та вразливим положенням, а діяв виключно переслідуючи свої інтереси… Враховуючи особливості відносин, які склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і їх дочкою ОСОБА_4, суд вважає звернути увагу ОСОБА_1 на його дії, які викликали психо-емоційний стан дитини та її страх бути відібраною у матері та наголошує на зміні його ставлення до виховання дитини з врахуванням її інтересів, бажання, поглядів та вразливого положення і це підлягає постійному контролю з боку органів опіки та піклування…».

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11 травня 2018 року №141 «Про розгляд звернення ОСОБА_1», з метою детального дослідження порушень прав малолітньої ОСОБА_4 вирішено створити тимчасову групу. Рекомендувати матері ОСОБА_3 інформувати службу у справах неповнолітніх та дітей щодо зміни місця проживання з метою обстеження умов проживання дитини. Попередити кожного із батьків про відповідальність за порушення або неналежне дотримання рішень органу опіки та піклування. Наголосити батькам, що в найкращих інтересах дитини буде припинення конфлікту між ними та досягнення конструктивних домовленостей у питаннях виховання дитини на основі чинного законодавства та норм міжнародного права.

Як вбачається із інформації наданої Тернопільським міським центром соціальних служб для сім»ї та молоді від 05 липня 2018 року №238 ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді за останній календарний рік не зверталась.

Також, як вбачається із інформації, наданої Тернопільським міським центром соціальних служб для сім»ї та молоді від 18 червня 2018 року №212 ОСОБА_1, останній у травні 2017 року звертався до Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з питанням щодо можливості спільного проведення літніх канікул з ОСОБА_4 та допомоги у налагодженні стосунків з донькою. Також інформують, що відповідно до листа служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради №732/04-24.1 від 02.04.2018 року «Про ОСОБА_4», з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 для здійснення оцінки рівня безпеки дитини за місцем проживання фахівцем із соціальної роботи Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді спільно з спеціалістом служби у справах неповнолітніх та дітей, спеціалістом управління у справах сім»ї, молодіжної політики і спорту було здійснено кризове втручання в сім»ю ОСОБА_3 На час здійснення кризового втручання було проведено: оцінку кризової ситуації сім»ї, початкову оцінку потреб сім»ї та складено акт з надання соціальної послуги кризового та екстреного втручання. На час візиту загрози життю чи здоров»ю малолітній ОСОБА_4 не було. Членів сім»ї ОСОБА_3 проінформовано про комплекс соціальних послуг, які надає Тернопільський міський центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді та запропоновано соціальне обслуговування за запитом. Враховуючи те, що з травня 2018 року сім»я ОСОБА_3 перебуває за межами міста Тернополя, будь-які втручання та робота з сім»єю спеціалістами Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді є неможливим.

Відповідно до інформації наданої директором Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 18.06.2018 року начальнику служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 письмово щодо подолання небажання дитини контактувати з батьком не звертались. Проте, ОСОБА_1 намагався при зустрічах з донькою налагодити стосунки, приносив подарунки, які замовляла ОСОБА_4 (пластик для рукоділля, солодощі та інші), але з квітня 2018 року ОСОБА_4 перестала приймати подарунки. Інколи, при зустрічах, ОСОБА_4 відмовлялась розмовляти, мотивуючи, що батько сам знає чому вона не хоче з ним спілкуватись.

Згідно інформації наданої директором Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 21.11.2017 року, ОСОБА_4 за період з 01.09.2016 року по 21.11.2017 року пропустила шкільні заняття: у зв»язку з хворобою 13 днів, з поважних причин 35 днів, без попередження мами 2 дні.

Відповідно до інформації, викладеної у листі служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 12.06.2017 року №1007/04-24, адресованої ОСОБА_1, на неодноразові звернення ОСОБА_1 у сприянні побачень з дитиною працівники служби у справах неповнолітніх та дітей телефонували до матері дитини ОСОБА_9 та проводили роз»яснювальні бесіди, однак позитивного результату не досягнуто.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради щодо усунення перешкод батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4,затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853, зобов»язано матір ОСОБА_3 поважати батьківські права ОСОБА_1, не чинити перешкоди у спілкуванні батька з донькою; регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини ОСОБА_1 через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, фомування її особистості та індивідуальності. За згодою обох батьків ОСОБА_1, ОСОБА_3 рекомендовано проведення відповідної роботи штатним психологом Тернопільської спеціалізованої загальноосвітньої школи « ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов та викладачем кафедри практичної психології Тернопільського національного університету ім..В.Гнатюка, кандидатом психологічних наук ОСОБА_8 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 в навчальному закладі, з метою з»ясування причин негативного ставлення дитини до батька.

Як вбачається із інформаційного листа служби у справах неповнолітніх та дітей від 04.07.2018 року №1210/04-24.1, наданого на інформаційний запит ОСОБА_1, працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради неодноразово наголошувалось ОСОБА_3 про те, що конфлікт між батьками негативно впливає на психо-емоційний стан малолітньої дитини, а особливо, якщо конфлікт між батьками відбувається в присутності дитини; ОСОБА_3, ОСОБА_1 постійно зверталась увага на необхідність подолання конфліктної ситуації, так як налагодження міжособистісних стосунків між батьками позитивно впливає на морально-психологічний стан дитини; ОСОБА_3, ОСОБА_1 неодноразово наголошувалось на дотриманні вимог п.1,2 ст.141, п.1,2,4 ст.150, п.3 ст.151, п.1 ст.153, п.1,2 ст.155, п.1,2,3 ст.157 Сімейного кодексу України; впродовж 2017-червня 2018 років ОСОБА_1 звертався в службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради із письмовими зверненнями, заявами, поясненнями, інформаційними запитами, повідомленнями 38 разів. Більшість звернень стосувалось прагненню батька налагодити стосунки з донькою, встановити з нею контакт, усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною; за аналогічний період ОСОБА_3 зверталась в службу у справах неповнолітніх та дітей із заявами, поясненнми, клопотаннями 16 разів. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853 «Про затвердження висновку щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною», зобов»язано матір поважати батьківські права ОСОБА_1, не винити перешкод у спілкуванні батька з донькою, регулярно інформувати батька через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. Проте, не всі рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, рішення органу опіки та піклування виконувались ОСОБА_3 у повному обсязі, а саме: до березня 2008 року не повідомляла місце проживання дитини; з квітня 2018 року не інформувала батька про потреби дитини, її стан здоров»я; впродовж січня-червня 2018 року ОСОБА_3 не з»являлась на засідання комісії з питань захисту прав дитини.

Як вбачається із рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 15 грудня 2017 року №384 «Про розгляд звернення ОСОБА_1», вирішено наголосити ОСОБА_3 виконувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853, регулярно, не менше одного разу на місяць інформувати батька дитини ОСОБА_1 через службу у справах неповнолітніх та дітей про місце проживання дитини, її стан здоров»я, потреби та інтереси, включаючи відвідування гуртків та позашкільних занять, надавати іншу інформацію, що має суттєве значення для виховання дитини, формування її особистості та індивідуальності. Враховуючи, що ситуація конфлікту між батьками не змінюється та негативно впливає на психіку дитини, шкодить формуванні її особистості, рекомендувати обом батькам ОСОБА_1, ОСОБА_3 відвідувати сімейного психолога та налагодити стосунки між собою з метою збереження психоемоційного стану дитини. Наголосити матері ОСОБА_3 про неприпустимість порушення прав дитини, зокрема в частині збереження та формування її індивідуальності через спілкування з біологічним батьком. Роз»яснити ОСОБА_3 вимоги національного законодавства та міжнародних правових норм щодо забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема збереження тісних та доброзичливих стосунків з кожним із батьків, обов»язок та відповідальність за дотримання цих норм покладається на того з батьків, з ким згідно закону проживає дитина. Роз»яснити ОСОБА_3 вимоги ст..141 СК України про рівність прав та обов»язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Свавільні дії та самовільні рішення стосовно дитини з боку будь-кого з батьків неприпустимі. В разі відмови ОСОБА_3 забезпечувати найкращі інтереси дитини у відповідності до чинного законодавства та міжнародних правових норм, або продовження практики маніпулятивного порушення прав дитини, батько дитини залишає за собою право звернутися із заявою про зміну місця проживання дитини.

Як слідує з інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження, складеної Тернопільською міською психолого - медико -педагогічною консультацію Тернопільського комунального методичного центру науково-освітніх інновацій та моніторингу від 04 травня 2017 року, «…за результатами проведеної роботи з ОСОБА_4 можна зробити наступні висновки: дитина встановлює контакт з дорослим швидко та охоче. Розповідає про навчання в школі, нових друзів….виконуючи малюнок сім»ї, дівчинка маму, себе та ОСОБА_1 («тато, який живе з нами в Тернополі). Фігури адекватно розміщені за зростом, що підтримують ОСОБА_4. Це може бути ознакою сприятливого емоційного контакту між членами сім»ї. Відсутність батька ОСОБА_4 на малюнку може говорити про конфліктні взаємини з ним, про певні негативні емоції щодо нього, які дитина переживає на даний момент (емоції можуть бути не лише негативні, вони можуть бути амбівалентні). Дівчинка пояснює, що не хоче малювати батька, бо вона боїться з ним зустрічатися, «щоб тато не забрав мене від мами»…Тема конфлікту, страху, драматичних подій в сім»ї була присутня, коли ОСОБА_4 розповідала про життя в Києві. Разом з тим присутні позитивні спогади та хороше враження, коли разом з татом і мамою гуляли, тато забирав із садочка, каталися з мамою на велосипедах. Тема розповідей про життя у Тернополі з новою сім»єю носить трохи інший характер: дівчинка відчуває радість від спілкування з мамою, Володимиром…Розповіді ОСОБА_4 про життя її сім»ї в Києві час від часу супроводжувались репліками: «мені неприємно про це розмовляти, я не хочу згадувати про ті погані речі, які робив тато з мамою, забороняв мені з нею жити. Я боюсь, що тато забере мене від мами».

Як вбачається із інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої ОСОБА_4 наданої на запит служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільською спеціалізованою загальноосвітньою школою І ступеня повного дня з поглибленим вивченням іноземних мов від 21.11.2017 року №188, з ОСОБА_4 проводилась індивідуальна робота. Дівчинка впевнено характеризує себе, позитивно та адекватно оцінює себе, своїх друзів. У вільній бесіді ОСОБА_4 не вживає слова «Батько», згадує його, як «ОСОБА_1». За словами дитини вона задоволена теперішнім життям. З матір»ю ОСОБА_3, з метою діагностики батьківського ставлення було використано методику діагностики батьківського ставлення (А.Варнга, В.Століна) за результатами якого визначено те, що загальне емоційне ставлення її до дитини є позитивним, ОСОБА_3 виявляє інтерес до того, що цікавить її дитину, високо оцінює здібності, заохочує її самостійність, інколи встановлює психологічну дистанцію. Спостерігається відсутність контролю за певними діями дитини; невдачі дитини мати вважає випадковими, вірить в неї. Враховуючи, що ситуація конфлікту між батьками ОСОБА_4 не змінюється рекомендовано батькам окремо від дитини відвідувати сімейного психолога та налагодити стосунки між собою, з метою збереження психоемоційного стану дитини.

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради від 06 липня 2018 року «Про розгляд звернення ОСОБА_1», комісія вирішила: 1.Доручити службі у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо: забезпечення батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проходження дитиною повного обстеження лікарем-психотарапевтом та неухильне дотримання рекомендацій фахівця; забезпечення ОСОБА_3 налагодження доброзичливих стосунків доньки з батьком та регулярні контакти з ним; забезпечення ОСОБА_3 виконання рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22.11.2017 року №853; надання службі у справах дітей Тернопільської міської ради батьками дитини пропозицій щодо подальшого виховання дитини та забезпечення її найкращих інтересів; на підставі висновків фахівців та пропозицій батьків, комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради розробити систему послідовних кроків щодо спілкування батька з дитиною.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Пунктом 10 ч.1 ст.1 вказаного Закону зазначено, що програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов»язки жінок і чоловіків.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків потрібно ретельно оцінювати низки факторів.

Зокрема, в даній конкретні ситуації, суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини», в даному випадку ОСОБА_4

При цьому суд зазначає, що найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов»язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об»єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв»язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

У матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП .

Суд проаналізувавши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази, вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення. При цьому суд не вбачає підстав для визнання ОСОБА_3 «кривдником», а ОСОБА_4 «особою, яка постраждала від домашнього насильства», оскільки судом під час розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 вчиняла або вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 Адже, як вбачається із інформаційних довідок про результати роботи та психологічний стан дитини, виникнення у дитини ОСОБА_4 негативного психо-емоційного стану, пов»язане із конфліктною ситуацією, яка виникла між батьками, які не можуть між собою вирішити питання спільної участі у вихованні дитини, а також страхом дитини ОСОБА_4 бути ізольованою від матері, без її згоди. Крім цього, суд вважає, що заходи, які зазначив заявник у поданій ним заяві, а саме заборонити матері ОСОБА_3 наближатись до ОСОБА_4 та в будь-якій спосіб спілкуватись та контактувати із нею особисто і через третіх осіб негативно вплинуть на психо-емоційний стан неповнолітньої дитини ОСОБА_4, яка як свідчить із інформаційних довідок психологів уже має страх бути ізольованою від матері. Крім цього, суд виходить із основних інтересів дитини збереження її зв'язків із сім'єю, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, на думку суду, негативний вплив на психо-емоційний стан неповнолітньої ОСОБА_4 мала поведінка ОСОБА_1 під час події у Тернопільській загальноосвітній школі першого ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов 14.03.2018 року, де він проігнорував інтереси дитини, її бажання, погляди та діяв виключно переслідуючи свої інтереси та після яких неповнолітня дитина буде негативно реагувати на появу батька та у неї буде виникати страх бути відібраною від матері. При цьому, суд розуміє існування між сторонами неприязних відносин, не вжиття ними заходів, направлених на усунення такого конфлікту, що буде сприяти найкращим інтересам дитини. Також суд зазначає, що важлива роль на вирішення конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, як наслідок негативний вплив її на стан дитини, забезпеченні участі кожного з батьків у спілкуванні з нею, незалежно від їх проживання покладається на державу в особі її компетентних органів, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому суд вважає, що слід зобов»язати службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вжити дієвих заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками на психіку неповнолітньої ОСОБА_4, формування її особистості, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони обох батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов»язків щодо дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-8, 352-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису - відмовити.

Зобов»язати службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради вжити дієвих заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками на психіку неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, формування її особистості, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони обох батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов»язків щодо дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Судове рішення складено та підписано суддею 10 липня 2018 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан