Справа № 209/3311/18
Провадження № 2/209/1563/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. м. Кам?янське

Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ковальової А.Б.,

за участі секретаря Полухіної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

I.Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідачку сплатити орендну плату за земельну ділянку, на якій розташований виробничий комплекс по виготовленню металопластикових та алюмінієвих конструкцій, що знаходиться у АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову вказує, що 28 серпня 2018 р. вона отримала у дар від ОСОБА_2 виробничий комплекс по виготовленню металопластикових та алюмінієвих конструкцій, що знаходиться у АДРЕСА_1. Однією з умов отримання даного майна в дар була повна відсутність заборгованості по сплаті всіх комунальних платежів та відсутність інших заборгованостей, в тому числі і по сплаті за землю. Дарувальниця надала їй квитанції по сплаті за електричну енергію, воду, а також запевнила, що ніяких заборгованостей перед податковою не має. Після цього вона погодилась укласти договір дарування. Після оформлення належним чином договору, вона почала планувати свою роботу на вищевказаному об'єкті. Коли вона поспілкувалась зі знайомим юристом, він звернув її увагу на той факт, що за земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт, не сплачувалась орендна плата. З цим питанням вона звернулась до ОСОБА_3, та яка пояснила, що згідно з п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Згідно діючого законодавства, якщо право власності на земельну ділянку оформляється на фізичну особу і земельна ділянка використовується ним для провадження господарської діяльності, то такий підприємець звільняється від обов'язку нарахування, сплати подання податкової звітності з земельного податку. Оскільки ОСОБА_2 є платником єдиного податку, то вона звільняється від сплати земельного податку. Крім того, вже 7 років вона не займається виготовленням вікон, оскільки даний бізнес є збитковим, та живе лише на невелику пенсію. Позивачка вважає, що ОСОБА_3 повинна сплатити орендну плату.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачка будь-яких заяв, клопотань не надавала.

Відповідачка через канцелярію суду 21 листопада 2018 року надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 28 серпня 2018 року вона подарувала ОСОБА_1 виробничий комплекс по виготовленню металопластикових та алюмінієвих конструкцій, що знаходиться у АДРЕСА_1. Вона надала позивачці квитанції по сплаті за електричну енергію, воду, а також передала ключі від об'єкту, ніяких заборгованостей в неї немає, в тому числі і за оплату земельної ділянки. Оскільки строк дії договору оренди земельної ділянки скінчився у 2006 році, вона сплачувала орендну плату та подавала декларації з плати за землю до 2015 року. Кожен раз, коли вона подавала податкову декларацію з плати за землю у податкову інспекцію, їй пояснювали, що вона не може сплачувати орендну плату за землю, оскільки строк дії договору закінчився, а повинна сплачувати земельний податок, а оскільки вона ФОП - платник єдиного податку, то звільняється від сплати земельного податку. Згідно з п.286.1 ст.286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Згідно діючого законодавства, якщо право власності на земельну ділянку оформлюється на фізичну особу і земельна ділянка використовується нею для провадження господарської діяльності, то такий підприємець звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку. Оскільки вона є платником єдиного податку, то звільняється від сплати земельного податку. Згідно ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідачці з позовних вимог незрозуміло, за який період і яку саме суму вона повинна сплатити. Вважає, що позивачка не надала суду жодних розрахунків на підтвердження існування у неї заборгованості. Відповідачка впевнена, що не має заборгованості зі сплати орендної плати за земельну ділянку.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 09 листопада 2018 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

Суд, дослідивши позов, відзив та матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно договору дарування ? частки виробничого комплексу у праві приватної спільної часткової власності від 28 серпня 2018 року, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 у приватну власність ? частину виробничого комплексу по виготовленню металопластикових та алюмінієвих конструкцій під номером АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9), ОСОБА_1 на підставі договору дарування є власником ? частки виробничого комплексу по виготовленню металопластикових та алюмінієвих конструкцій під номером АДРЕСА_1.

Згідно реєстраційної справи з державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (а.с.10-17), ОСОБА_2 прийняла у строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,3198 га строком дії до 28 листопада 2006 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з планом земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1).

Згідно податкової декларації з плати за землю (а.с.39-42), поданої 17 лютого 2015 року, ОСОБА_2 сплачувала за користування земель комерційного використання у розмірі 13294,33 грн.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем (а.с.43)

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_2 знаходиться на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року (а.с.44, 45).

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ч.1 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як передбачено ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із ст.269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно ст.270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно п.286.6 ст.286 ПК України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Згідно п.п.291.5.3 п.291.5 ст.291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, фізичні особи - підприємці, які надають в оренду земельні ділянки, загальна площа яких перевищує 0,2 гектара, житлові приміщення та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 100 квадратних метрів, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів.

Згідно п.2.18.Постанови Пленуму ВГС України №6 від 17 травня 2011 р., вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Згідно п.2.19 Постанови Пленуму ВГС України №6 від 17 травня 2011 р., у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Згідно зі ст.632 ПК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Оскільки відповідно до ч.1 ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею ГК України.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі, спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

При цьому, згідно з ч.3 ст.653 ПК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно п.2.20 Постанови Пленуму ВГС України №6 від 17 травня 2011 р., при вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених ст.24 і ст.25 Закону України «Про оренду землі», у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно ст.796 ЦК України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди у розмірі необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року, то вона звільняється від сплати земельного податку в даних правовідносинах. Таким чином, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.30 Закону України «Про оренду землі», ст.796 ЦК України, ст.269, 270, п.286.1 ст.286, п.286.6 ст.286, пп.297.1.4 п.297.1 ст.297, п.п.291.5.3 п.291.5 ст.291, ст.632, ч.3 ст.653 ПК України, ч.1 ст.124, ст.ст.125, 126, 206 ЗК України, керуючись ст.263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Ковальова