Справа № 638/3368/18
Номер провадження 2/638/2826/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 червня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, третя особа департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 15.03.2018 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон у будь - який час, на будь - який період, у будь - яку країну світу, задля її розвитку та оздоровлення до досягнення дитиною повноліття, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Судові витрати покласти на відповідача.

20.03.2018 р. до канцелярії Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла уточнена позовна заява на виконання ухвали судді від 16.03.2018 р. про залишення позову без руху.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 р. у них з відповідачем народилась донька, ОСОБА_3, на той час вони вже в шлюбі не перебували. Стосунки почали погіршуватись та приблизно на початку 2010 року вони припинили спільне проживання, не ведуть спільного бюджету, спільного побуту, припинили взаємні права та обов'язки один до одного як чоловік та жінка, які проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідач спілкувався з дочкою приблизно один раз в 3 - 6 місяців. Вона самостійно виконує батьківські обов'язки, матеріально утримує дочку, самостійно піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Вони з дочкою разом їздили відпочивати за кордон, відповідач надавав на це згоду. В останні півроку відповідач взагалі не спілкується з ними, їй не відомо його місце мешкання та номер телефону, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості звернутися до нього знову за таким дозволом. Дочка займається на відділенні спортивної аеробіки в КЗ «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № 13 Харківської міської ради», де передбачені поїздки за кордон на змагання у разі наявності у батьків фінансування. Вона має можливість за свої кошти виїжджати з дочкою за межі України для відпочинку, фінансувати її поїздки на змагання за кордон, для сприяння її всебічного, гармонійного розвитку, оздоровлення та вивченню іноземних мов безпосередньо з їх носіями в країні походження мов. Проте відсутність відповідача та даних про його місцезнаходження, позбавляють дочку повноцінно займатися аеробікою з поїздками на змагання до інших країн, а також їздити з метою освіти, оздоровлення та відпочинку за межі України, оскільки на це потрібен дозвіл батька, який взагалі не цікавиться її життям, не приймає участі у вихованні, матеріально не забезпечує, а за останні півроку навіть не телефонує, зник та не повідомляє місце свого знаходження. Спільні друзі розповідали, що відповідач має іншу родину. Така поведінка відповідача порушує право дитини на повний, здоровий та гармонійний розвиток її особистості. Наміру переїжджати мешкати до іншої країни з дочкою вона не має, лише бажає, щоб дитина росла загально обізнаною людиною та мала можливість познайомитись з культурою життя інших країн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. ОСОБА_1 01.06.2018 р. надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник відповідача департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином. Від начальника служби у справах дітей по Шевченківському району Гладченка Н. О. надійшов лист 23.04.2018 р., в якому він просить слухати справу без участі представника департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, вирішення справи залишили на розсуд суду. При винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник третьої особи департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 23 від 15.01.2008 р. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - ОСОБА_1, їй - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 15.01.2008 р.

ОСОБА_5 народилася 28 січня 2009 року в м. Харкові, про що в Книзі реєстрації народжень 18.02.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за № 744. Її батьками записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції.

В довідці комунального закладу «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № 13 Харківської міської ради» від 19.01.2018 року № 26 зазначається, що ОСОБА_5, 2009 р. н., дійсно займається на відділенні спортивної аеробіки в комунальному закладі «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № 13 Харківської міської ради» у тренера - викладача ОСОБА_6 (Наказ про зарахування від 31.10.2016 № 33 - у) по теперішній час.

В довідці Харківської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 142 Харківської міської ради Харківської області від 01.02.2018 р. № 86 зазначається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 дійсно навчається у 3 - Б класі. За навчанням та вихованням ОСОБА_5 постійно слідкує мати, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона завжди відвідує батьківські збори і заходи, що проводяться в класі і в школі. Має тісний зв'язок з класним керівником, постійно перевіряє домашні завдання і щоденник доньки. Батько ОСОБА_7, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, життям і навчанням доньки не цікавиться. Протягом терміну навчання дитини у цій школі жодного разу до школи не з'являвся.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь - які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 - річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини, такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір'ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; батько дитини життям дитини не цікавиться, його місцеперебування не відомо, батько не цікавиться навчанням доньки, протягом терміну навчання дитини у школі жодного разу до школи не з'являвся, а мати здатна забезпечити дитину усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір'ю, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

На підставі Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст. ст. 15, 313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 150, 153, 155, 157 СК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, третя особа департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: