Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/497/18
Провадження № 2/382/395/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

Встановив

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в котрому зазначено, що з відповідачем по справі шлюб зареєструвала 30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 246. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі, 6 березня 2013 року ними за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки «BMW 520», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який було оформлено на відповідача по справі ОСОБА_4 Після припинення шлюбних відносин вказаний автомобіль знаходиться у повному користуванні відповідача. Оціночна вартість вказаного автомобіля станом на 2 квітня 2018 року складає 117 975,49 грн. Просила визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки «BMW 520», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі VIN WBAHB51020GG45247 та стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки «BMW 520», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі VIN WBAHB51020GG45247 у розмірі 58 987,74 грн.

Згідно ухвали Яготинського районного суду Київської облсті від 22 червня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному до розгляду 24 вересня 2018 року просив застосувати строк позовної давності відповідач в судове засідання не з"явився.

Письмовий відзив відповідача обгрунтований наступним. З роз'яснень, наведених у п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Окрім того, вирішуючи спори між подружжям пре майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року. За період шлюбу (з 30 грудня 20011 року та 16 березня 2018 року) з позивачкою, 06 березня 2013 року ним було придбано автомобіль марки «BMW 520», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору, право власності на який зареєстровано за ним у Територіальному сервісному центрі № 3241. Транспортний засіб ним був придбаний за 3600 дол. США. Під час купівлі спірного транспортного засобу позивачка присутня не була, кошти, за які було придбано цей автомобіль були виділені його батьками від продажу їхнього автомобіля марки «ВАЗ 2107», а іншу частину коштів в сумі 1100 дол. США було позичено ним у знайомих батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 З урахуванням технічного стану (зносу) придбаного ним автомобіля та потреби у коштовному ремонті двигуна, за відсутності необхідних коштів та діючи лише в інтересах сімї, 01 червня 2013 року, ним в порядку ст.ст. 1000-1010 Цивільного кодексу України, було здійснено його продаж на підставі нотаріального доручення третій особі, тобто передано у користування з правом розпорядження автомобілем ОСОБА_7 строком на 3 роки, який у свою чергу розпорядився ним (продав) автомобіль, у такий же спосіб іншим невідомим йому особам. Дана обставина підтверджується повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 16.04.2018 року № 36285921. Його дії з продажем спірного автомобіля були покликані уникненням зайвих сімейних витрат із сплати (внесення) платежів, які були б необхідні у випадку повноцінного оформлення договору купівлі-продажу автомобіля третім особам. Позивачці заздалегідь було відомо про його намір здійснити продаж автомобіля, на що вона надавала свою усну згоду. На підтвердження волевиявлення позивачки щодо згоди на продаж даного автомобіля є тривалість строку з дати розпорядження спірним автомобілем третьою особою, та не використання (відсутності) автомобіля у цілях сім'ї, ще в той період, коли позивачка перебувала з ним у шлюбних відносинах. Вважає, що ОСОБА_3 могла і мала дізнатись про порушення свого права ще у вищевказаний період часу. Кошти від реалізації автомобіля марки «BMW 520», 1994 року випуску, в сумі 2000 дол. США, частково були витрачені ними на утримання сім'ї (придбання одягу, продуктів харчування, сплату комунальних послуг, тощо), та повернення позичених ним коштів. До матеріалів позовної заяви, на підтвердження вартості спірного автомобіля марки «BMW 520», 1994 року випуску, ОСОБА_3 додано звіт в стислій формі про оцінку майна виданого 02 квітня 2018 року ТОВ «ІНЕО ПЛЮС», який в силу положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України, є неналежним та не допустимим доказом визначення вартості автомобіля, оскільки замовником обєкта оцінки вказано його - ОСОБА_4, як власника автомобіля. Він ніколи до ТОВ «ІНЕО ПЛЮС», з приводу визначення вартості спірного автомобіля, не звертався та нікого на це не уповноважував, а тому вважає даний звіт сфальсифікованим та таким, що є недопустимим доказом по справі. З огляду на вищевикладене, ОСОБА_3 було відомо про те, що за вказаних ним обставин, порушуються її майнові права щодо володіння та користування спірним автомобілем. Тому строк позовної давності слід відраховувати саме з 01 червня 2013 року. Вважає, що цивільний позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки нею пропущений строк позовної давності за зверненням до суду із цими вимогами.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність- це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 72, глави 8 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року N 6-152цс14, яка згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року-N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

З показів свідка ОСОБА_5 даних в судовому засіданні вбачається, що вона перебуває у дружніх стосунках із відповідачем. Вона позичала подружжю ОСОБА_2 700 дол. США на покупку автомоблія. Більше ніж через півроку кошти їй повернули. Позику вони документально не оформляли. Автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_8, в той час у них був автомобіль зеленого кольору. Їй не відомо, чи був до цього у подружжя ОСОБА_2 автомобіль. Вони придбали автомобіль навесні 2013 року, а якої марки, їй не відомо.

З показів свідка ОСОБА_9 даних в судовому засіданні вбачається, що він перебуває із батьком відповідача у дружніх стосунках, він їздив із ОСОБА_4 продавати автомобіль влітку 2013 року в м. Прилуки Чернігівської області. Кому був проданий автомобіль, та за яку ціну, йому не відомо, але автомобіль був проданий і переданий новому власнику по дорученню. Коли вони повернулися до будинку ОСОБА_2, то дружина питала у відповідача, чи продав той автомобіль.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 246, (а.с. 7). Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі 6 березня 2013 року сторонами за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки «BMW 520», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який було оформлено на відповідача по справі ОСОБА_4, (довідка територіального сервісного центру № 3241, а.с. 8). На даний час вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію САО № 757409 від 6 березня 2013 року, (а.с.20). 1 червня 2016 р. відповідач за згодою позивачки видав доручення на керування автомобілем на ім'я ОСОБА_7 та фактично подружжя відчужило вказаний автомобіль, а вилучені від продажу кошти бути витрачені на потреби сім'ї.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне.

З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 40-42) вбачається, що 1 червня 2016 р. ОСОБА_4 видав доручення на автомобіль «BMW 520», 1994 року випуску, зеленого кольору ОСОБА_7 та з цього періоду автомобіль неодноразово передоручався різним особам.

В залі судового засідання позивачка погодилася з тим, що після продажу автомобіля «BMW 520», її чоловіком був придбаний автомобіль "БМВ 316", який також був проданий та після цього подружжя придбало автомобіль "ВАЗ", пізніше автомобіль "Ауді" який був помінений на автомобіль марки "Опель". Всі ці автомобілі придбавалися шляхом видачі доручення на них.

Дані обставини на думку суду переконливо свідчать про те, що автомобіль «BMW 520», був відчужений ними у 2016 році, з цього часу він у користуванні подружжя не перебував. Тобто позивачка не могла не знати про відчуження вказаного автомобіля. Дні обставини в судовому засіданні також підтвердив свідок ОСОБА_9

Оскільки подружжя у 2016 році фактично розпорядилося спільним майном, суд вважає, що для задоволення позову підстав немає.

Суд також погоджується з представником відповідача в тій частині, що строк позовної давності в цьому випадку слід відраховувати з того моменту, коли позивачка дізналася про відчуження автомобіля.

Проте, так як позовні вимоги є недоведеними, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити по суті, а не за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 81,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 364,368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69,70,71 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 10 квітня 2018 року на автомобіль марки "BMW 520", 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі VIN WBAHB51020GG45247.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.