Справа № 487/4574/17
Провадження № 2/487/1603/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Норенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_4 (АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), ОСОБА_7 (АДРЕСА_2), про виселення,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому посилаючись на порушення відповідачами умов іпотечного договору шляхом реєстрації у спірному будинку вказаних осіб без згоди на це іпотекодержателя, в подальшому неодноразово збільшуючи та зменшуючи свої позовні вимоги, остаточно їх уточнивши, просили суд виселити із будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 20.04.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передала відповідачці у позику 20 000,00 доларів США, що на момент передання коштів складало 160 000,00 грн. строком до 20.04.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стадніченком С.А. 20.04.2012 року за реєстровим №278. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_2. В порушення умов іпотечного договору у спірному будинку, без згоди іпотекодержателя, були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 з 17.05.2016 року, ОСОБА_6 з 17.05.2016 року, ОСОБА_7 з 05.05.2015 року, ОСОБА_10 з 22.07.2010 року. На даний час своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_1 в повному обсязі не виконала, а тому іпотека є діючою. Однак реєстрація вищевказаних осіб у спірному будинку порушує права ОСОБА_5 як іпотекодержателя щодо можливості звернути стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з цим просить суд виписати вищевказаних осіб зі спірного будинку.

Позивачі ОСОБА_11, ОСОБА_5 до судового засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином.

Судом розглянуто справу за відсутності позивачів на підставі п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України.

Відповідачі до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнавав, в задоволенні позовної заяви просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Норенко О.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнавала, проти задоволення позову заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

20.04.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладений договір позики грошових коштів (далі - Договір позики), відповідно до якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 у позику 160 000,00 грн. строком до 20.04.2017 року, а остання зобов'язалась повернути вказану суму ОСОБА_5 до вказаної дати.

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стадніченком С.А. 20.04.2012 року за реєстровим №278 (далі - Іпотечний договір).

Відповідно до п.1.1 Іпотечного договору, вказаний договір забезпечує вимоги ОСОБА_5 за Договором позики.

Згідно пункту 1.3. Іпотечного договору, його предметом є житловий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.04.2009 року.

Також, пунктом 1.4.1 Іпотечного договору передбачено обов'язок ОСОБА_1, як іпотекодавця, не поселяти і не реєструвати інших осіб в Жилому будинку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 позичала кошти у ОСОБА_4 за іншим договором позики від 07.05.2013р., виконання зобов'язань за яким не забезпечувалось Іпотечним договором.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було стягнуто основний борг за договором позики у сумі 403 550,00 грн. та проценти за користування позикою у сумі 150 231,06 грн.

Рішення суду набрало законної сили і на його виконання були видані виконавчі листи, на підставі яких 04.07.2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відкриті виконавчі провадження.

22.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1.

Проте, звернення стягнення на Жилий будинок на виконання рішення суду не було здійснено у зв'язку із проживанням у будинку інших осіб, в тому числі дитини: ОСОБА_1 з 17.05.2016 року, малолітньої ОСОБА_6 з 17.05.2016 року, ОСОБА_7 з 05.05.2015 року, ОСОБА_10 з 22.07.2010 року.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вважаючи, що їх права порушені відповідачем внаслідок реєстрації у Жилому будинку інших осіб, в тому числі дитини, звернулись до суду із вказаним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 цього Закону, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частинами 1 та 2 ст.2 ЦПК України встановлено, що Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як свідчать позиції сторін, а також письмова вимога ОСОБА_5 до ОСОБА_1 (а.с.57), остання погасила суму 160000 грн., яку позичала за Договором позики.

Таким чином, відповідач виконала свої зобов'язання по поверненню суми 160000 грн. за Договором позики.

Враховуючи таку обставину, а також те, що позивач ОСОБА_5 не ставить питання про звернення стягнення на предмет Іпотеки, а, як свідчить системний аналіз Іпотечного договору, саме з метою усунення перешкод при зверненні стягнення на предмет іпотеки на іпотекодавця покладено обов'язок не поселяти та не реєструвати інших осіб у Житловому будинку, суд приходить до висновку що права ОСОБА_5 не порушені вселенням та реєстрацією осіб, яких вона просить виселити.

Також, суд приходить до висновку, що не порушені права ОСОБА_4 поселенням та реєстрацією відповідачів у Жилому будинку, оскільки ОСОБА_1 ніяких таких зобов'язань перед ОСОБА_4 не брала.

А за такого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_4, ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.07.2018 року.

Суддя А. В. Біцюк