Справа № 712/8987/18
Провадження № 2/712/2060/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Жук О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, всіх виплат при звільненні, та середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до про стягнення заборгованості по заробітній платі, всіх виплат при звільненні, та середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те що наказом № 175 від 21 червня 1989 року вона була прийнята на роботу до Черкаського приладобудівного заводу, на посаду монтажника радіоелектронної апаратури та приладів. 01.11.2016 року вона була переведена слюсарем-складальником двигунів 4-го розряду у складальну дільницю. 20.04.2017 року ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод». Наказом № 20-к від 27.04.2018 року її було звільнено за скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, за 2,8 місяців до виходу на пенсію. З 03.052018 року вона перебуває на обліку в Черкаському місцевому центрі зайнятості як безробітна. В день звільнення їй була надана трудова книжка, та виплачена частково заробітна плата за грудень 2017 року в сумі 637 грн., інших розрахунків підприємство не проводило. Крім того, відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі, та всіх інших сум, які вона повинна була отримати при звільненні, а також середньомісячного заробітку за весь час затримки виплат. 23.07.2018 року вона зверталась до відповідача із заявою про отримання всіх сум, які підлягають їй до виплати на день звільнення, однак, відповідач до цього часу так і не розрахувався. Просить стягнути з ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату з грудня 2017 р. по квітень 2018 р. в сумі 10 383 грн., нараховані але не виплачені кошти при звільненні з роботи в розмірі 11596,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 9600 грн.

В ході розгляду справи позивач позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату з грудня 2017 р. по квітень 2018 р. в сумі 6383 грн., нараховані але не виплачені кошти при звільненні з роботи в розмірі 11596,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня по 01.10.2018 року в сумі 16 000 грн., а всього 33979,15 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.08.2018 року провадження по даній справі відкрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом № 175 від 21 червня 1989 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Черкаського приладобудівного заводу, на посаду монтажника радіоелектронної апаратури та приладів 3 розряду, складальний цех № 5.

Наказом № 62 від 05.08.1997 року позивача переведено слюсарем-збиральником двигунів з розряду, цех %№ 5.

Наказом № 40 АТ від 11.09.1998 року Черкаський приладобудівний завод перетворено у ВАТ «Черкаський приладобудівний завод».

26.04.2011 року ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПАТ «Черкаський приладобудівний завод».

Наказом № 27к від 01.11.2016 року ОСОБА_1 переведена слюсарем-складальником двигунів.

В подальшому 20.04.2017 року ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПрАТ ПАТ «Черкаський приладобудівний завод».

Наказом № 20-к від 27.04.2018 року ОСОБА_1 звільнено за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Дані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

ОСОБА_1 з 03.052018 року перебуває на обліку в Черкаському місцевому центрі зайнятості як безробітна, що підтверджується довідкою від 22.06.2018 року.

В день звільнення та по сьогоднішній день розрахунок з позивачем проведений не повністю.

В судовому засіданні встановлено, що у вересні 2018 року відповідач виплатив позивачу кошти в сумі 4000 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного ОСОБА_1 України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного ОСОБА_1 України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1.

Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

З довідки про заборгованість виплати заробітної плати № 132 від 16.08.2018 року наданої позивачем до суду вбачається, що позивачеві нараховано, але не виплачено заробітну плату за грудень 2017 по квітень 2018, що складає 21979,15 грн.

В той же час в судовому засіданні позивач просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату з грудня 2017 р. по квітень 2018 р. в сумі 6383 грн., нараховані але не виплачені кошти при звільненні з роботи в розмірі 11596,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня по 01.10.2018 року в сумі 16 000 грн.

Оскільки відповідачем не надано до суду розрахунку заборгованості заробітної плати позивача, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Таким чином на підставі ст. 116 КЗпП України вказана сума коштів підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

Постільки при подачі позову даної категорії позивач звільнена від оплати судових витрат, тому суд вважає, що на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 13, 17, 18, 141, 263, 265, 268, 274, 279, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» (місцезнаходження за адресою: м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, , р/р 2, МФО 351629, ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) нараховану, але невиплачену заробітну плату з грудня 2017 р. по квітень 2018 р. в сумі 6383 грн., нараховані але не виплачені кошти при звільненні з роботи в розмірі 11596,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня по 01.10.2018 року в сумі 16 000 грн., а всього 33979,15 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» (місцезнаходження за адресою: м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, , р/р 2, МФО 351629, ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків) на користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача проданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Черкаський приладобудівний завод», місцезнаходження за адресою: м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, , р/р 2, МФО 351629, ПАТ «МЕГАБАНК», м. Харків.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дата виготовлення повного тексту 05.10.2018 року.