ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року

м.Суми

Справа №592/10415/17

Номер провадження 22-ц/788/571/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

представники відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа - Васюнін Дмитро Геннадійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 01 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просив: 1) визнати його звільнення та наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») про його скорочення незаконними; 2) зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» виплатити йому середній заробіток за час вимушених прогулів до дня фактичної виплати всіх належних сум; 3) зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» надати йому письмову розшифровку сум, які мають бути йому виплачені; 4) стягнути з ТОВ «Сумитеплоенерго» на його користь 700 000,00 грн матеріальної та 200 000,00 грн моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що з 10.04.2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посадах контролера та кур'єра. 19.06.2017 року був попереджений про скорочення та 21.08.2017 року звільнений. Вважає, що його скорочення було незаконним, оскільки, поміж інших працівників, що обіймали посаду контролера, він мав неперевний стаж роботи понад 10 років, за освітою та кваліфікацією не поступався іншим, претензій стосовно виконуваної роботи не мав. Крім того, йому не видали письмову розшифровку сум, які мають бути йому виплачені. Незаконним звільненням з роботи йому завдано моральних страждань та матеріальних збитків, що виражається у неотриманні заробітної плати, яку він отримував би, якщо залишився працювати, та зменшенні пенсійного стажу, що впливає на розмір пенсії, яку у майбутньому йому б призначили.

24.01.2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у прийнятті якої ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.01.2018 року було відмовлено (а.с. 97-99, 105).

У даній заві позивач просив: визнати його звільнення та наказ ТОВ «Сумитеплоенерго» №562К від 19.08.2017 року про його скорочення незаконним; зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» виплатити йому середню зарплату за час вимушеного прогулу; стягнути з ТОВ «Сумитеплоенерго» на його користь 750 496,55 грн в рахунок компенсації матеріальних збитків (упущена вигода); визнати обманами замовчування фактів - призначення ОСОБА_6 замість ОСОБА_7, незадокументованого переведення ОСОБА_8 на посаду контролера, заміни одних контролерів іншими під виглядом скорочення без зменшення їх кількості, неповної виплати позивачу заробітної плати в день звільнення, та стягнути з відповідача в якості компенсації за кожен обман 750 496,55 грн.; визнати недостовірними заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3; зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» надати розрахунок матеріальних збитків (упущеної вигоди) завданої внаслідок незаконного звільнення; стягнути з ТОВ «Сумитеплоенерго» на його користь 300 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.01.2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ ТОВ «Сумитеплоенерго» від 07.06.2017 року № 378-к «Про вивільнення персоналу» у частині скорочення ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача виплатити зарплату за вимушений прогул до дня фактичної виплати усіх сум, стягнення з відповідача 700 000,00 грн відшкодування матеріальних збитків та компенсації моральної шкоди у сумі понад 2000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення: вилучити з тексту рішення заяви ОСОБА_9, ОСОБА_10 та положення про їх визнання і підтвердження; зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» виплатити йому середню заробітну плату у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні; стягнути з ТОВ «Сумитеплоенерго» на його користь 750 496,55 грн в рахунок компенсації матеріальних збитків (упущена вигода); визнати обманами замовчування фактів - призначення ОСОБА_6 замість ОСОБА_7, незадокументованого переведення ОСОБА_8 на посаду контролера, заміни одних контролерів іншими під виглядом скорочення, неповної виплати позивачу заробітної плати в день звільнення, та стягнути з відповідача в якості компенсації за кожен обман 750 496,55 грн.; визнати недостовірними заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3; зобов'язати ТОВ «Сумитеплоенерго» надати розрахунок матеріальних збитків (упущеної вигоди) завданої внаслідок незаконного звільнення з 22.08.2017 року по 07.05.2030 року; стягнути з ТОВ «Сумитеплоенерго» на його користь 300 000,00 грн моральної шкоди; а також внести зміни в текс рішення щодо порядку оскарження.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є недостовірними, ніякими доказами не підтверджені, не стосуються суті заявленого спору, та ним не визнавались, тому суд не повинен був брати їх до уваги. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Вказує, що суд незаконно відмовив у прийнятті його заяви про збільшення позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 31 ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2018 року, він мав право збільшити позовні вимоги протягом усього часу розгляду справи, та застосував ст. 49 нової редакції ЦПК України, яка суперечить ч. 3 ст. 22 Конституції України. Тому, вважає, що його уточнена позовна заява повинна бути розглянута по суті. Крім того, суд незаконно відмовив у вимогам про стягнення матеріальної шкоди, застосувавши норми трудового законодавства, хоча дані правовідносини регулюються нормами ЦК України (ст. 22 ЦК України). А вимоги про визнання обманами замовчування фактів та стягнення у зв'язку з цим компенсації також регулюються нормами ЦК України (ст. 230 ЦК України). Вважає, що ним доведено заявлений ним розмір моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін. Вказує, що судом було постановлене обґрунтоване та законне рішення тому відсутні підстави для його зміни.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити. Пояснив, що фактично ним оскаржується незаконне звільнення на роботі, а метою звернення до суду з позовом є поновлення на роботі, на якій він може працювати за станом здоров'я.

Представник відповідача проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце його проведення була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про скорочення позивача підприємством були порушенні вимоги ст.ст. 41, 42 КЗпП України, тому наказ в частині скорочення ОСОБА_1 є незаконним, а позивачу такими діями роботодавця було завдано моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку, матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані вимоги ст. 116 КЗпП України, а вимоги про відшкодування збитків є необґрунтованими.

Проте повністю з такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, зокрема, просив визнати наказ ТОВ «Сумитеплоенерго» про його скорочення незаконним, однак, як пояснив в судовому засіданні, фактично позов поданий з метою поновлення його на роботі. Тому, зважаючи на його захворювання та участь у справі без представника, позивач не зміг коректно сформулювати свої позовні вимоги.

Як вбачається із цивільної справи, що з 10.04.2007 року по 20.08.2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумитеплоенерго» (а.с. 4).

Наказом директора ТОВ «Сумитеплоенерго» Рибалка О.В. №692-к від 27.09.2016 року ОСОБА_1, контролеру департаменту «Енергозбут», продовжено термін дії строкового трудового договору на період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року (а.с. 29).

07.06.2017 року наказом директора ТОВ «Сумитеплоенерго» № 325 «Про зміни до штатного розпису» у зв'язку з оптимізацію чисельності працівників, директором прийнято рішення з 21.08.2017 року вивести зі штатного розпису, сторожів відомчої і воєнізованої охорони ТОВ «Сумитеплоенерго», контролерів департаменту «Енергозбут» в кількості двох одиниць (а.с. 30).

07.06.2017 року наказом директора ТОВ «Сумитеплоенерго» Васюніна Д.Г. № 378-к «Про вивільнення персоналу» визначено такими, що підлягають вивільненню за скороченням штату 21.08.2017 року сторожів відомчої воєнізованої охорони ТОВ «Сумитеплоенерго», що працюють на котельнях в ремонтний період, в кількості 12 працівників, та контролерів департаменту «Енергозбут»: ОСОБА_12 та ОСОБА_1 (а.с. 31).

13.06.2017 року відповідачем направлено позивачу повідомлення вих.№2714 про заплановане звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників товариства. У повідомленні позивачу роз'яснено, що йому буде сплачено вихідну допомогу і поінформовано про неможливість переведення на іншу посаду у зв'язку з відсутністю в товаристві роботи за такою посадою. Повідомлення отримано позивачем 19.06.2017 року (а.с. 32).

Наказом директора ТОВ «Сумитеплоенерго» Васюніна Д.Г. №562-к від 21.08.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади контролера департаменту «Енергозбут» за скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та компенсацією за невикористану частину щорічної відпустки 13 календарних днів (а.с. 33).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 даної статті КЗпП визначено, що звільнення з підстав визначених п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 , п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

26.07.2017 року директором ТОВ «Сумитеплоенерго» видано наказ № 492-к, за яким ОСОБА_6 з 01.08.2017 року визнано такою, що працює постійно контролером департаменту «Енергозбут» за основним місцем роботи (а.с. 79).

Відповідно до наказу №137-к від 01.03.2016 року «Про переведення кур'єрів на посаду контролера» з 01.03.2016 року було переведено кур'єрів департаменту «Енергозбут» на посаду контролера, зокрема, ОСОБА_1 (на період строкового трудового договору) та ОСОБА_6 (тимчасово, на період декретної відпустки ОСОБА_13 - до 10.10.2017 року) (а.с. 27, 28).

Отже, в момент повідомлення ОСОБА_1 про його звільнення у зв'язку з скороченням штату працівників, вакантну посаду контролера департаменту «Енергозбут», було запропоновано ОСОБА_6, яка перебувала у трудових відносинах за строковим трудовим договором на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною і не підлягала скороченню.

Таким чином, ОСОБА_1, при наявності вільної посади контролера, на якій він бажав працювати, у зв'язку з скороченням штату підприємства не було переведено, чим не дотримано ч. 2 ст. 40 КЗпП України і порушено право позивача на переведення на іншу роботу за його згодою.

Оскільки після скасування судом першої інстанції наказу про скорочення на посаді контролера, його поновлення на роботі не відбулось, отже порушене трудове право позивача не відновлено, апеляційний суд визнає, що належним способом захисту порушеного права позивача є поновлення на роботі на посаді контролера департаменту «Енергозбут» ТОВ «Сумитеплоенерго» з 22.08.2017 року, прийняв до уваги мотиви його незаконного звільнення викладені позивачем у позові та фактичні обставини звернення позивача до суду для захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, з урахуванням показників середньоденної заробітної плати позивача та кількості робочих днів, наданих відповідачем, з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37589,16 грн. з подальшим утримання податків та обов'язкових платежів.

Висновок суду про наявність підстав для визнання незаконним наказу ТОВ «Сумитеплоенерго» від 07.06.2017 року № 378-к «Про вивільнення персоналу» у частині скорочення ОСОБА_1 є хибним, оскільки питання визначення чисельності та штату на підприємстві належить до внутрішньої діяльність підприємства, а суд може захистити порушені права працівника лише у спосіб визначений законом (поновити на роботі, стягнути середній заробіток, тощо).

Що стосується вимог позову про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумитеплоенерго» від 19.10.2017 року ОСОБА_1 на його картковий рахунок 21.08.2017 року платіжним дорученням №5651 було перераховано 5865,26 грн. заробітної плати, належної до виплати на момент звільнення. Після звільнення, згідно наказу №438 від 23.08.2017 року по підприємству, в серпні була нарахована премія за підсумками роботи за липень 2017 року в сумі 687,50 грн, яка була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 31.08.2017 року платіжним дорученням №5902 в сумі 491,23 грн. Згідно наказу №482 від 28.09.2017 року у вересні була нарахована премія за підсумками роботи за серпень 2017 року в сумі 500,00 грн., яка була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 06.10.2017 року платіжним дорученням №6715 в сумі 402,50 грн (а.с. 37).

Таким чином, адміністрацією ТОВ «Сумитеплоенерго» були виконані вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимого позову в цій частині.

При визначені розміру моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України. Тому рішення в цій частині постановлене з дотриманням норм матеріального права, тому підстав для його скасування немає. А заявлений позивачем її розмір є завеликим і не доведений ним у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Що стосується відмови у задоволенні вимог позову про стягнення матеріальної шкоди (упущеної вимоги), то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав у їх задоволенні, оскільки ОСОБА_1 заявлений трудовий спір, пов'язаний з його скороченням з роботи, а норми ст. 22 ЦК України, на яку посилається позивач, регулюють цивільно-правові відносини, зокрема, поняття упущена вигода (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України) випливає з договірних правовідносин.

Стосовно вимог апеляційної скарги про вилучення з тексу рішення пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 та положення про визнання та підтвердження фактичних обставин справи, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Складові вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин рішення врегульовані частинами 1, 4 ст. 265 ЦПК України.

Як визначено цієї процесуальною нормою у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

З наведений норм процесуального права вбачається, що в мотивувальній частині рішення суду зазначаються, зокрема, усі фактичні обставини справи, встановленні судом на підставі зібраних доказів (письмові, речові, електронні докази; висновки експертів; показання свідків), які оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, при вирішенні заявленого спору, судом першої інстанції показання свідків не були враховані, оскільки суд на них не посилається, проте в силу вимог процесуального закону, стисло виклав їх зміст у судовому рішенні.

Стосовно вилучення з тексу рішення положення про визнання та підтвердження фактичних обставин справи, то в абзаці рішення, де зазначений вказаний текст, судом вказано про визнання сторонами обставин справи, що підтвердженні письмовими доказами (трудова книжка, накази, довідка), а не про визнання обставин, встановлених на основі показання свідків.

Вимоги апеляційної скарги стосовно визнання обманами замовчування фактів, стягнення компенсації, визнання недостовірними заяв, зобов'язання ТОВ «Сумитеплоенерго» надати розрахунок матеріальних збитків (упущеної вигоди) в силу вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України не приймаються і не розглядаються, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про незаконне звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді контролера департаменту «Енергозбут» ТОВ «Сумитеплоенерго» з 22.08.2017 року із стягненням з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 37589,16 грн. з подальшим утримання податків та обов'язкових платежів, відмову у задоволенні вимог про скасування наказу про скорочення та інших позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь держави підлягає стягненню 1280,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1920,00 грн. - в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про незаконне звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді контролера департаменту «Енергозбут» Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» з 22 серпня 2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37589 грн. 16 коп. з подальшим утримання податків та обов'язкових платежів.

У задоволені вимоги про скасування наказу про скорочення відмовити.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь держави 1280,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1920,00 грн. - в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

В.І. Криворотенко