233 № 233/2028/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі - головуючого судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу №233/2028/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (представник ОСОБА_2І.)

«про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку», -

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь:

-нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в розмірі 18833,10 грн. та за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 26615,19 грн.;

-середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи з 18 липня 2017 року і по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденного заробітку в розмірі 340,80 грн.,

пославшись на таке:

До 17 липня 2017 року він працював у ДП «Донецька залізниця», а потім у ПАТ «Українська залізниця», коли в липні 2016 року структурний підрозділ, в якому він працював, був пере підпорядкований відповідачу, до якого перейшли усі права та обовязки, зокрема і щодо виплати заробітної плати.

17 липня 2017 року він був звільнений з роботи у звязку із скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

На день його звільнення йому була нарахована, але дотепер не виплачена заробітна плата за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18833,10 грн., а також за період з 01.03.2017 р. по 17.07.2017 р. в сумі 26615,19 грн., що є порушенням вимог ст.ст.115,116 КЗпП України.

Оскільки відповідач в день його звільнення не здійснив виплату всіх належних йому сум, у відповідності до ст.117 КЗпП України має сплатити на його користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи з 18 липня 2017 року і по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденного заробітку 340,80 грн.

Ухвалою суду від 01.06.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву:

За період з 01.03.2017 р. по 15.03.2017 р. ОСОБА_1 виплачено заробітна плата у сумі 1987,62 грн. у касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця «ПАТ «Укрзалізниця».

З 16 березня 2017 року від виробничого підрозділу «Ясинуватське БМЕУ» до Дирекції у м. Лиман не надходили документи для нарахування та виплати заробітної плати, у тому числі ОСОБА_1

Тобто на підконтрольній Україні території відсутня, а не втрачена будь-яка первинна документація (графіки роботи або табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, журнал обліку приходу-уходу при встановленні простою, особові картки ф.П-2, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше) для виплати заробітної плати за вказаний період. Уся первинна документація зберігається на непідконтрольній Україні території.

Проблемні питання виникли з поважних та незалежних від ПАТ «Укрзалізниця» причин. Станом на момент трудових відносин мали місце такі обставини:

ПАТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст.1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VIІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України». Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України на сьогоднішній день не видавався.

Згідно з частиною 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм слід зробити висновок, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах.

Пунктом 5 ст.11 Закону № 1669-VII передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України», від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз.3 п.5 ст.11 Закон1 № 1669- VIІ). Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно з наказом керівника «Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 р. №33/6а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецька та Луганська області з 07.04.2014 р. також визначено районами проведення антитерористичної операції.

Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО.

Проведення АТО значно ускладнило сполучення у мережах регіональної філії «Донецька залізниця».

Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться за адресою: 84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22.

Фактичне місце роботи позивача - Донецька, обл., м. Ясинувата. Саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з позивачем.

На думку відповідача, відсутність первинних документів щодо нарахування та виплати заробітної плати та інших виплат мали місце внаслідок форс-мажорних обставин, що також підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 р. за № 126/2-21-102.

Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.91-92).

До Відзиву на позов доданий Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставина непереборної сили) від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2 в копії (а.с.96-112), а також лист в.о. начальника Донецької дирекції від 25.06.2018 р. в копії щодо інформації стосовно невиплачених сум ОСОБА_1 (а.с.114).

Позивачем надана відповідь на відзив (а.с.121-122), в якій зауважено на такому:

Твердження відповідача про відсутність у нього первинних документів про його (позивача) роботу за період з березня по липень 2017 року не відповідають дійсності, оскільки усі первинні документи для нарахування та виплати йому заборгованості по заробітній платі були здані ним особисто до регіональної філії відповідача у місті Лиман ще 30 жовтня 2017 року.

Не дивлячись на те, що він знаходиться на території, непідконтрольній органам державної влади України, у період з липня 2016 року по лютий 2017 року заробітну плату від відповідача він отримував вчасно. Заробітна плата виплачувалася на території України.

Знаходження його на непідконтрольній органам державної влади України території не стало перешкодою для відповідача у виконанні ним процедури, передбаченої законом для звільнення працівників за скороченням штатів або чисельності працівників.

Знаходження працівника на непідконтрольній органам державної влади України території не перешкоджає відповідачу позбавлятися своїх колишніх працівників з дотриманням усіх процедур, передбачених законом, але чомусь є непереборною перешкодою для виконання своїх зобовязань перед цими працівниками щодо виплати заробітної плати.

Просив задовольнити заявлені ним вимоги у повному обсязі.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із відповідними записами у його трудовій книжці (а.с.32-38) перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця» з 16.06.1998 р. прийнятий до Дистанції цивільних споруджень ст. Дебальцево Донецької залізниці,

з 05.03.2012 р. Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Донецької залізниці перейменоване на Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця»,

з 19.07.2013 р. Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця» перепідпорядковане до Папаснянського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Державного підприємства «Донецька залізниця»,

з 22.07.2013 р. переведений начальником дільниці водопостачання та санітарно-технічного обслуговування ст. Дебальцево наказ №145/ос від 22.07.2013 р.,

з 13.08.2014 р. призначений заступником начальника наказ №168/ос від 13.08.14 р.,

з 02.11.2015 р. апарат управління ст. Дебальцеве перепідпорядкований до Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП «Донецька залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - ЗУ від 23.02.2014 р.№4442-4, постанова КМ України від 25.06.2014 р. №200,

наказом ПАТ Укрзалізниця №303 від 15.04.2016 р. Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління реорганізоване шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»,

з 07.09.2016 р. продовжено дію трудового договору на посаді начальника відділу водопостачання і санітарно-технічнрих пристроїв наказ №7/ос вд 06.09.2016 р.,

17.07.2017 р. ОСОБА_1 звільнений у звязку зі скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд входив з такого:

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7).

Суд вважає встановленим той факт, що при звільненні ОСОБА_1 йому до сплати належала заробітна плата за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18833,10 грн., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26615,19 грн., а загалом 45448,29 грн.

Дістаючи такого висновку, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця.

Відповідачем як роботодавцем позивача підтверджена та обставина, що у спірний період часу ОСОБА_1 перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата.

Проте свого обовязку з оплати праці позивача відповідач не виконав, що ним підтверджено, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої йому заробітної плати відповідачем не спростований.

Тож конституційне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю має бути захищено, позов в цій частині вимог має бути задоволений.

Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст.117 КЗпП України обовязковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (правова позиція викладена в постановах ВСУ 6-2159цс15; 6-364цс16; 6-365цс16).

Висновком Донецької торгово-промислової палати від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання ПАТ «Українська залізниця» обовязків, передбачених, зокрема ст.ст.115,116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобовязаної сторони (а.с.96-112).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у затримці виплати належних сум при звільнені у звязку із обставинами непереборної сили, що обєктивно унеможливлювали виконання зобовязань, передбачених умовами договору обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Так як підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, на території, тимчасово непідконтрольній владі, то затримка виплати належних позивачеві сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню.

У звязку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст.259, 263-265,141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (Донецька обл., м. Дебальцеве, вул. Серго,7, РНОКПП - НОМЕР_1)

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (розташоване за адресою: 03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815)

«про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку», - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18833грн. 10 коп., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26615 грн. 19 коп., а загалом 45448 (сорок пять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 29 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. на рахунок для зарахування до державного бюджету надходжень за кодом класифікації доходів бюджету 22030106, (стягувач Державна судова адміністрація України), отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя