Справа № 202/2451/16-ц
Провадж. 2/202/66/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 липня 2018 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А

при секретарі- Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

16 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, указуючи, що він і відповідач є співвласниками домоволодіння № 93 по вулиці Белінського у місті Дніпрі у частках 29/60 і 31/60 відповідно. Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, фактичний розмір котрої становить 534 кв.м. Земельна ділянка знаходиться у їх спільному користуванні. Проте вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови щодо користування цією земельною ділянкою, через що постійно виникають конфлікти, тому просив виділити йому в натурі 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Заявою від 14.11.2016 року, поданою в судовому засіданні, позивач уточнив позовні вимоги щодо предмету спору. Посилаючись на ті ж самі обставини, ОСОБА_1 указав, що рішенням № 3082а виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 27.12.1960 року ОСОБА_3 (колишньому власнику) для індивідуального житлобудівництва була виділена земельна ділянка площею 520 кв.м. за адресою : м. Дніпропетровськ, вулиця Белінського,89 (згодом порядковий номер будинку було змінено на 93). Тому позивач просив провести поділ земельної ділянки площею 520 кв.м., котра знаходиться у їх з відповідачем користуванні, а в разі неможливості такого поділу, просив визначити порядок користування спірною земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити і визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 3, запропонованим експертом ОСОБА_5 у висновку , складеному 24.01.2018 року.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову представник відповідача указав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки ґрунтуються на доказах, зібраних з порушенням закону. Так, висновок експерта ДНДІСУ ОСОБА_5 від 24.01.2018 року не містить даних про те, хто саме і на підставі чого доручив експертові ОСОБА_5 проводити дослідження; експерт особисто судом не була попереджена про кримінальну відповідальність; експерт ОСОБА_5 вийшла за межі питань, визначених судом в ухвалі про призначення земельно-технічної експертизи від 27.06.2017 року, де суд ставив питання про визначення порядку користування на земельній ділянці площею 520 кв.м. Крім того, представник відповідача указав, що позивачем не доведено, що між ним та ОСОБА_2 існує спір з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташоване їх домоволодіння, жодного належного доказу з цього приводу ОСОБА_1 суду не надано. Зважаючи на це, представник відповідача просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих № 3082а від 27.12.1960 року за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Белінського, 89 гр. ОСОБА_3 (колишньому власнику) була виділена земельна ділянка для індивідуального житлобудівництва площею 520 кв.м. ( а.с.113). Згодом нумерація домоволодіння була змінена і присвоєний номер будинку 93.

Співвласниками домоволодіння за указаною адресою на даний час є позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 у частинах 29/60 і 31/60 відповідно. ОСОБА_1 є власником частини цього будинку на підставі рішення Індустріального районного суду місті Дніпропетровська від 24.04.2007 року, ОСОБА_2 є власником частини будинку на підставі договору дарування від 17.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_7 і зареєстрованого в реєстрі на номером 876.

З висновку судової земельно-технічної експертизи № 3150-17 віл 24.01.2018 року слідує, що згідно технічного паспорту від 07.04.1990 року загальна площа земельної ділянки по вул. Белінського, 93 в місті Дніпрі складає 520 кв.м., за фактичним користуванням площа земельної ділянки складає 534 кв.м, а згідно геодезичної зйомки від 29.08.2017 року загальна площа земельної ділянки за указаною адресою складає 535 кв.м. Різниця між загальною площею згідно технічного паспорту від 07.04.1990 року і геодезичною зйомкою від 29.08.2017 року спірної земельної ділянки становить 15 кв.м. Експертом також указано, що згідно наданої геодезичної зйомки земельної ділянки по вулиці Белінського,93 в місті Дніпрі не встановлено саме розташування загальної площі розміром 520 кв.м., не надано місце розташування надлишків розміром 15 кв.м. На підставі експертного дослідження експертом визначено, що , враховуючи що частка ОСОБА_1 у частині домоволодіння становить 29/60 кв.м., а ОСОБА_2- 31/60, у зв*язку зі стислою забудовою на земельній ділянці житловим будинком, господарськими спорудами, незначною вільною від забудови площею та площею на кожну частину співвласника, поділ земельної ділянки в натурі між співвласниками технічно не можливий. Враховуючи неможливість поділу земельної ділянки в натурі, експертом запропоновано три варіанти користування земельною ділянкою за фактичним користуванням, тобто у розмірі 535 кв.м.

Судом встановлено, що між сторонами з приводу користування земельною ділянкою дійсно існує спір.

Відповідно до вимог частини другої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, районів та областей.

Згідно частини другої статті 152 цього Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов*язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Аналогічні положення містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року.

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

У пункті 21 цієї постанови роз'яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок, для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як убачається з висновку судової земельно-технічної експертизи від 24.01.2018 року № 3150-17, експертом було запропоновано три варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою за фактичним її користуванням у розмірі 535 кв.м., в той час як рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих № 3082а від 27.12.1960 року за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Белінського, 89 гр. була виділена земельна ділянка площею 520 кв.м.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для користування сторонами земельною ділянкою більшої площі у розмірі 535 кв.м. ніж виділеної земельної ділянки площею 520 кв.м. і відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Одночасно суд роз*яснює, що у разі отримання співвласниками домоволодіння № 93 по вул. Белінського у місті Дніпрі у користування земельної ділянки розміром 535 кв.м. у встановленому діючим законодавством порядку, вони мають право звернутися до суду з позовом з аналогічних підстав.

Керуючись ст.ст.4,5,10,13, 89,259,263-265 ЦПК України , суд-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя-- ОСОБА_8