АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/634/18Головуючий у 1-й інстанції Романенко В.А. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бабенко В.М., Василенко Л.І.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.01.2018 (ухвалене о 12 год. 15 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 23.01.2018, суддя в суді першої інстанції - Романенко В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої адміністративним правопорушенням, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся 20.06.2017 до суду з даним позовом, яким просив, після послідуючого уточнення, стягнути з відповідача на свою користь заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 227078,35 грн. та компенсацію за завдану йому моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В обґрунтування вказано на те, що ОСОБА_4 30.09.2016 о 15 год. в м. Черкаси по вул. Красіна керував автомобілем Опель Віваро, д.н.з. НОМЕР_1, (нал. ОСОБА_6), не виїжджаючи з другорядної дороги на головну не виконав вимогу знаку «Дати дорогу» та скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, що рухався по головний дорозі по вул. Надпільна, чим порушив вимоги п. 3б, 8.1, 8.4б, 16.11, ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За результатами ДТП службовими особами Національної поліції України Управління патрульної поліції в м. Черкаси департаменту патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП1 № 968359 від 24.10.2016.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.11.2016, яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевказаних обставин.

У відповідності до звіту про оцінку автомобіля HYNDAI TUSCON, реєстраційний номер НОМЕР_3, №334 від 20.10.2016 вартість матеріального збитку, завданого його власнику автомобіля ОСОБА_3 внаслідок ДТП, складає 327078,35 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Крім того, позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивача, зокрема, внаслідок пошкодження його майна, та в тому, що він зазнав переживань та страждань з приводу того, що особа, яка пошкодила його майно та повинна відповідати за свої дії, протягом більш як року не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали у постійній нервовій та психологічній напрузі позивача, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, позивач був змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах, в зв'язку з чим був вимушений змінити свій розпорядок, витрачав багато часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, та особи винної в її заподіянні. Також, через вказану ДТП позивач не відвідав центр медичної реабілітації «Трускавецький», що підтверджується копією відповідної путівки, що спричинило йому додаткових душевних страждань.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.01.2018 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача шкоду в розмірі 227078,35 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., судовий збір в розмірі 2890,79 грн., а всього 234969,14 грн.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача, як винуватця ДТП, слід стягнути матеріальну шкоду, заподіяну потерпілому, а також моральну шкоду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав 23.02.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим судовим рішенням частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та відмовит иу задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Також скаржник порушує питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, страховика відповідальності відповідача ПАТ «Європейський страховий альянс» та призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу для визначення розмірів матеріальних збитків, завданих позивачу у справі.

В обґрунтування вказано на те, що страховиком визначено розмір матеріальних збитків у позивача в сумі 153880,48 грн., тобто менший, ніж вказано позивачем. Розмір страхового відшкодування склав 100000,00 грн. Указану суму позивач прийняв, отже він погодився з розміром збитків, визначеним страховиком, що свідчить, на думку скаржника, про необґрунтованість позовних вимог у справі. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, оскільки наявні розбіжності в їх розмірі, вказаному в звіті №334 від 20.10.2016 (який відповідає вартості нового автомобіля), на який посилається позивач, та визначені страховиком. Оцінювач ОСОБА_7, який склав звіт №334 від 20.10.2016, не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не є судовим експертом, не пояснив причини розбіжностей між його звітом та розміром збитків, визначеним страховиком.

Крім того, страховик на підставі ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 10.03.2017 виплатив позивачу моральну шкоду в сумі 131,25 грн., отже стягнення моральної шкоди в оскарженому рішення з відповідача порушує вказану правову норму.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить суд залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_4 30.09.2016 о 15 год. в м. Черкаси по вул. Красіна керував автомобілем Опель Віваро д.н.з. НОМЕР_1 (нал. ОСОБА_6), не виїжджаючи з другорядної дороги на головну не виконав вимогу знаку «Дати дорогу» та скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай д.н.з. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, що рухався по головний дорозі по вул. Надпільна, чим порушив вимоги п. 3б, 8.1, 8.4б, 16.11, ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За результатами ДТП службовими особами Національної поліції України Управління патрульної поліції в м. Черкаси департаменту патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП1 № 968359 від 24.10.2016.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.11.2016, яка набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів) за вищевказаних обставин.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПАТ «Європейський страховий альянс». Згідно полісу № АЕ/8777275 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір відшкодування шкоди, завданої майну, становить 100000,00 грн., завданої здоров'ю - 200000,00 грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, наданого ПАТ «Європейський страховий альянс», сума страхового відшкодування до виплати становить 100000,00 грн.

Із таким розміром страхового відшкодування позивач погодився.

Автомобіль HYNDAI TUSCON реєстраційний номер НОМЕР_3 позивачем ОСОБА_3 був відчужений.

У відповідності до звіту №334 від 20.10.2016 про оцінку автомобіля HYNDAI TUSCON реєстраційний номер НОМЕР_3 № 334 вартість матеріального збитку, завданого його власнику внаслідок ДТП складає 327078,35 грн. в т.ч. ПДВ 20% за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт.

Відповідно до звіту дійсна (ринкова) вартість досліджуваного ТЗ на момент розрахунку дорівнює 354438,00 грн., вартість відновлювального ремонту складає 312081,35 грн., тому вартість ТЗ після ДТП складає 42356,65 грн. (354438 грн.-312081,35 грн.). Втрата товарної вартості ТЗ становить 14997,00 грн.

Остаточна вартість ТЗ після ДТП становить 27359,65 грн. (42356,65 грн.-14997 грн.).

Таким чином, реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи, яка визначена судом першої інстанції, становить 227078,35 грн. (354438,00 грн. (дійсна (ринкова) вартість) - 27359,65 грн. (остаточна вартість) - 100000,00 (страхова виплата)), яка підлягає до стягненню з відповідача на користь відповідача.

Ухвалою апеляційного суду від 15.08.2018 у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: яка ринкова вартість автомобіля HYNDAI TUSCON, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова (шассі) НОМЕР_4, на момент пошкодження в ДТП 30.09.2016 року та яка вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3, як власнику автомобіля HYNDAI TUSCON, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова (шассі) НОМЕР_4, пошкодженого внаслідок ДТП станом на момент її вчинення, тобто станом на 30.09.2016 року?

Згідно висновку експерта від 12.09.2018 №548/17-23 ринкова вартість вказаного автомобіля на момент пошкодження в ДТП 30.09.2016 складає 344983,00 грн. вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 внаслідок ДТП станом на 30.09.2016 складає 324990,34 грн.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже у судовому порядку встановлено вину відповідача у виникненні ДТП в якій позивачу завдано збитків, що ніким під сумнів не ставиться.

На підставі вищевикладених фактичних обставин між учасниками справи виникли правовідносини, які регламентуються наступними нормами права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України за загальним правилом шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.16 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно правової позиції, яка висловлена ВСУ у постанові від 14.09.2016 у справі №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Також у постанові ВС від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц вказано про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15.

Далі, згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже розмір збитків, визначений страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача у справі, враховує фактичний знос пошкодженого транспортного засобу позивача у справі (ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що пояснює розбіжність оцінкою величини матеріальних збитків, яку вказує позивач та яка слідує зі звіту №334 від 20.10.2016 про оцінку автомобіля HYNDAI TUSCON, про що зазначає скаржник у справі.

В цілому апеляційні доводи не оспорюють наявність обов'язку у відповідача, як винуватця ДТП, відшкодувати завдану позивачу, як потерпілому, матеріальну шкоду, однак ставлять під сумнів визначений судом її розмір.

Визначаючи розмір завданого позивачу у справі збитку, апеляційний суд враховує дані висновку експерта від 12.09.2018 №548/17-23, правильність якого сторонами у справі під сумнів не ставиться.

При цьому апеляційні доводи з посиланням на різницю величини матеріальних збитків у позивача, яка вказана у представленому ним звіті та яка окремо визначена страховиком, у даному випадку за встановлених обставин справи не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі.

Крім того, розмір збитків, який визначає страховик з урахуванням положень ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є обставиною, що враховується при визначенні розміру страхового відшкодування, тобто відносить до фактичних складових правовідносин з приводу страхування відповідальності, та не може впливати на правовідносини з приводу відшкодування завданої шкоди (ст.1166 ЦК України), які наявні між потерпілим та винуватцем у протиправних діях.

Таким чином внаслідок протиправних дій відповідача у справі, що встановлено відповідною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, майну позивача завдано матеріальну шкоду, частину якої відшкодовано за рахунок страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, а іншу частину - має відшкодувати сам заподіював шкоди (відповідач), що слідує з положень ст.ст.1166, 1192 ЦК України.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що страховик на підставі ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 10.03.2017 виплатив позивачу моральну шкоду в сумі 131,25 грн., отже стягнення моральної шкоди в оскарженому рішення з відповідача порушує вказану правову норму, адже як вбачається з ч.ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі викладеного, враховуючи, що сам факт участі в ДТП, тобто в події, яка є апріорі небезпечної для життя та здоров'я її учасників, спричиняє виникнення в особи моральних страждань, які полягають, зокрема, у відчутті страху та необхідності докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану як свого здоров'я так і свого майна, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність компенсації потерпілому (позивачу) за рахунок винуватця (відповідача) моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., адже саме такий розмір грошових коштів, з урахуванням встановлених у справі обставин, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, встановленим ч.4 ст.23 ЦК України.

При цьому, сплата страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача в якості компенсації за моральну шкоду позивачу 131,25 грн. не може належним чином компенсувати йому понесені моральні страждання, оскільки розмір зазначеної компенсації є поза всяким розумним сумнівом замалим щодо характеру та ступеню страждань, що зазнав позивач у справі внаслідок ДТП, спричиненого відповідачем.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.01.2018 у даній справі слід змінити в частині визначення суми матеріального збитку, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, та вказати її згідно даних висновку експерта від 12.09.2018 №548/17-23 у розмірі 224990,34 грн. (324990,34 грн. - 100000,00 грн. (страхова виплата) у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також в частині розподілу судових витрат та, відповідно, визначення загальної суми, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, що становить 231854,17 грн.( з врахуванням вже визначеного судом першої інстанції до стягнення розміру моральної шкоди)

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 89 %) до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, а саме на позивача слід покласти 11 % суми сплаченого судового збору за розгляд цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції, а на відповідача - 89 %, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 1863,83 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.01.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої адміністративним правопорушенням - змінити в частині визначення суми матеріального збитку, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, розподілу судових витрат та визначення загальної суми, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 224990,34 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків, та 1863,83 грн. судового збору, а всього до стягнення - 231 854,17 грн.

У решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.01.2018 в цій справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 04 жовтня 2018.

Суддя-доповідач

Судді