Справа № 357/3376/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ПрАТ «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, мотивуючи тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Вказав, що між ПрАТ «Київобленерго» та його дружиною ОСОБА_1 без відповідної правової підстави, всупереч його волі, укладено договір на користування електричною енергією у квартирі АДРЕСА_1. Позивач вважає, що при укладенні зазначеного договору порушено його права як власника квартири, не дотримано вимог п.3 ПКЕЕН, тому просив суд визнати зазначений договір недійсним.

У відзиві на позовну заяву представник ПрАТ «Київобленерго» ОСОБА_3 позов не визнав, вважає, що при укладені договору між ПрАТ «Киїобленерго» та ОСОБА_2 п.3 ПКЕЕН не порушено, а підстави для відмови ОСОБА_2 в укладені оскаржуваного договору були відсутні.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив ПрАТ «Київобленерго» де не погодився з доводами відповідача, зазначив, що ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1, а згоду на укладення спірного договору він не давав, тому позивач наполягає на задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала письмові пояснення у формі відзиву на позовну заяву, в якій вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей, які разом з нею проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що укладення договору на електропостачання з ПрАТ «Київобленерго» було обумовлено необхідністю забезпечити нормальні умови для життя дітей. Вважає, що зазначена квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, укладений з відповідачем спірний договір жодних прав ОСОБА_1 не порушує, тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

Предметом доказування у даній справі є правомірність укладення договору на електропостачання між ПрАТ «Киїобленерго» та ОСОБА_2, у звязку з чим суд надає правову оцінку лише тим доказам, які стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 24 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після чого ОСОБА_4 змінила прізвище на «Циганкова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 080170.

09 листопада 2016 року ОСОБА_1, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу набув у власність кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за №3524.

24.10.2017 року, внаслідок виникнення заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, Білоцерківським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» було припинено енергопостачання кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується нарядом на відключення №001605 від 23.10.2017 року.

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №239 від 04.09.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає без реєстрації разом з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, 11.08.2017 року за адресою: кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області.

22 січня 2018 року між ОСОБА_2, як побутовим споживачем, та ПрАТ «Київобленерго», як енергопостачальником, укладено договір №200000877 про користування електричною енергією за адресою: кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується відповідним договором. Укладення вказаного договору стало можливим у звязку з погашенням ОСОБА_2 суми утвореної заборгованості перед ПрАТ «Київобленерго», після чого було відновлено енергопостачання. ОСОБА_1 звертався, в тому числі, до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) з приводу правомірності укладення оскаржуваного договору. Згідно відповіді НКРЕКП від 15.03.2018 року, підтвердила наявність підстав для укладення оскаржуваного договору та вказала, що сам ОСОБА_1, як власник квартири, не звертався до енергопостачальника щодо укладення договору про користування електричною енергією.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками було врегульовано Правилами користування електричною енергією для населення, які було затверджено постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року.

Так, відповідно до п.3 ПКЕЕН, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку.

Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та предявляє оригінали таких документів:

-паспорта;

-реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, - паспорта з відміткою відповідного контролюючого органу);

-документа, що підтверджує право власності чи користування на обєкт споживача або права власності чи користування на земельну ділянку (на період будівництва обєкта споживача).

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_2 не надала ПрАТ «Київобленерго» документа, що підтверджує її право власності чи користування вказаною квартирою, тому відповідач не мав правових підстав для укладення договору з ОСОБА_2. Крім того, зазначає, що якщо і вважати зазначену вище квартиру спільним майном подружжя, то ОСОБА_2 мала отримати його згоду на укладення оскаржуваного договору, а такої згоди він не давав.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд звертає увагу на наступному.

Позивач не заперечує ту обставину, що на час виникнення спірних правовідносин і на даний час, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. У звязку з цим, слід звернути увагу на приписи ст.60 СК України, яка регламентує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені приписи закону, слід визнати, що хоча за ОСОБА_2 і не зареєстровано права власника на частину кв.№41 в будинку №6 по вулиці Академіка Кримського в м.Біла Церква Київської області на час виникнення спірних правовідносин, однак в силу зазначених законодавчих норм, вказана квартира може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. На даний час спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу даної квартири розглядається Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно (ч.2 ст.3 СК України).

Таким чином, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, спір про поділ майна не вирішено, висновок ОСОБА_1 про те, що виключно він є власником квартири АДРЕСА_2 є передчасним.

ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми фактично проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №239 від 04.09.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, а отже є побутовим споживачем в розумінні п.2 ПКЕЕН.

Суд вважає, що ОСОБА_2 звертаючись до ПрАТ «Київобленерго» з приводу укладення оскаржуваного договору, надала документи які передбачені п.3 ПКЕЕН. У ПрАТ «Київобленерго» були відсутні підстави для відмови ОСОБА_2 в укладенні оскаржуваного договору, що підтвердила ОСОБА_1 і НКРЕКП у листі від 15.03.2018 року.

Посилання позивача на обовязок ОСОБА_2, в силу п.3 ПКЕЕН, отримати дозвіл від нього, як співвласника (користувача) квартири на укладення нею оскаржуваного договору, на увагу не заслуговують.

Так, згідно п.3 ПКЕЕН у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі коли обєкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі.

Варто зазначити, що ОСОБА_1 не виявив бажання укласти договір на електрпостачання квартири АДРЕСА_2, послугами ПрАТ «Київобленерго» не користується, в той час, як ОСОБА_2, самостійно погасила заборгованість за елетропостачання у квартирі, там фактично проживає з двома малолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. З огляду на це, відсутність письмової згоди ОСОБА_1 на укладення спірного договору права останнього не порушує, оскільки зазначений договір не створює для нього жодних юридичних наслідків, зокрема не покладає на нього обовязок нести витрати на сплату коштів за електроенергію.

Частина 2 ст.65 СК України визначає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а оспорюваний договір укладено на задоволення побутових потреб, на переконання суду є дрібним побутовим правочином, тому відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав відсутності письмової згоди на його укладення з боку чоловіка.

Суд враховує, що в силу ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином, оскільки фактично малолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають з своєю матірю ОСОБА_2, остання не лише мала право а і була зобовязана створити належні умови для проживання малолітніх дітей, в тому числі і шляхом укладення договору на електропостачання з ПрАТ «Киїобленерго».

Дії ОСОБА_6 спрямовані на припинення електропостачання квартири АДРЕСА_3, де проживають його малолітні діти, з такими принципами не узгоджуються, на що вказує практика ЄСПЛ. Так, в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та справа «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року).

Відповідно до ст.ст.16,203,215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: предявлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) субєктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. ( постанова ВСУ від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13; постанова ВСУ від 11 травня 2016 року у справі №6-806цс16).

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що оскаржуваний договір права позивача не порушує, ОСОБА_2 мала право звернутись до ПрАТ «Киїобленерго» для укладення договору на електропостачання, в той час як останній не мав законних підстав відмовити ОСОБА_2 в укладенні такого договору, доводи позивача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16,203,215,405 ЦК України, ст.ст.60,65 СК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.07.2018 року.

СуддяОСОБА_8