Справа № 642/5446/17
Провадження № 2/642/218/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

за участю секретаря Сорокіної Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокурора Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Державної казначейської служби України, прокурора Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в березні 2016 року було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 365 КК України, в якому його не визнано потерпілим. Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.03.2016 року, 05.04.2016 року, 22.04.2016 року, 16.05.2016 року,14.07.2016 року, 26.09.2016 року, 21.10.2016 року, 18.07.2017 року, 24.04.2017 року визнавалась незаконною бездіяльність слідчих прокуратури в Харківській області. До теперішнього часу клопотання потерпілого ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0000263 від 12.03.2016 року не розглянуті, досудове слідство триває 18 місяців, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування, у зв'язку з чим просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання позивач та його представник з'явились, надали доводи аналогічні позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Прокуратури Харківської області в судове засідання з'явилась, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, пояснила, що позовні вимоги вважала безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що матеріали кримінального провадження та багаторазові звернення позивача зі скаргами свідчать лише про створення позивачем штучних підстав для звернення із скаргами до слідчих суддів, а в подальшому і з позовом до суду. Також, вказала, що єдиною обставиною, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог є ухвали слідчих суддів якими частково задовольнялись скарги позивача та зобов'язувались уповноважені особи прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за його заявою або скасовувались постанови слідчих в порядку КПК України. Тобто, заяви ОСОБА_1 розглядались слідчими суддями з урахуванням положень КПК України, а питання правомірності дій посадових осіб прокуратури області взагалі слідчими суддями не розглядаються.

Внаслідок бездіяльності прокуратури Харківської області, на яку він посилається, а сам факт звернення до суду не може свідчити про спричинення йому моральної шкоди. Ніякої моральної шкоди позивачу не завдавалось у зв'язку з розслідуванням зазначеного кримінального провадження, а тому просила відмовити в задоволені позову.

Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з'явився. Подали до суду заяву про розгляд справи без участі представника, подали відповідь на позов, та просили відмовити в задоволенні позову. В повному обсязі, оскільки позивач не обґрунтував, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також матеріальної шкоди, збитків, за яких обставин чти якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

Судом встановлено, що відкрито кримінальне провадження за №0000263 від 12.03.2016 року за ч. 1 ст. 365 КК України.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.03.2016 року, 05.04.2016 року, 22.04.2016 року, 16.05.2016 року, 14.07.2016 року, 26.09.2016 року, 21.10.2016 року, 18.07.2017 року, 24.04.2017 року визнавалась незаконною бездіяльність слідчих прокуратури в Харківській області у кримінальному провадженні №0000263 від 12.03.2016 року.

До теперішнього часу клопотання потерпілого ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0000263 від 12.03.2016 року не розглянуті.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Конституції України вказано, що Україна є правова держава.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із вимогами ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої неприйняттям законних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю відповідача, пославшись на положення статті 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 440цс16.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Так, позивач був вимушений оскаржувати бездіяльність прокуратури до суду і до теперішнього часу клопотання ОСОБА_1 Тобто позивач вживав додаткових зусиль для захисту свого права.

Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд, дійшов висновку про те, що розмір грошової суми, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 2000,00 грн.

При цьому, вказані кошти підлягають стягненню з Державної казначейської служби шляхом за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з огляду на наступне.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення).

В силу пункту 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої позивачам моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

На підставі враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (61034 АДРЕСА_1) до Державної казначейської служби України, ( , м. Київ вул. Бастіонна, 6), прокурора Харківської області (, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4.) про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000, 00 (дві тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - А.М. Гримайло