Провадження № 4-с/521/4/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.

за участі секретаря судового засідання - Кіліян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ПАТ «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича, зацікавлена особа - ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ «Родовід Банк» зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича, зацікавлена особа - ОСОБА_2, та просить суд, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича по виконавчому провадженню № 52732881 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.06.2017 р.; скасувати постанову державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича по виконавчому провадженню № 52732881 від 22.06.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.06.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по цивільній справі № 1519/7582/2012 за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» (до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25.07.2013 р. на підставі вищезазначеного рішення ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист та звернувся до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої було відкрито виконавче провадження № 52732881 з примусового виконання виконавчого листа. 31.08.2017 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.06.2017 р., яка винесена державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області Шенгелаєм М.А. Підставою для повернення виконавчого документа стягувану зазначено п.9 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, виконавчим листом передбачено стягнути на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість в конкретній сумі, а не тільки звернути стягнення на предмет іпотеки. Державним виконавцем не було здійснено жодних дій, крім відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу. Тому за даних обставин вважає, дії державного виконавця є неправомірними, до виконання своїх обов'язків підійшов поверхнево, та не в повному обсязі виконав свої обов'язки щодо примусового виконання рішення суду.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися заздалегідь належним чином, про причини неявки не повідомляли, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, суд приходить до наступних висновків.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

При цьому, за умовами п. 9 Перехідних Положень ЦПК України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, застосовуються вимоги чинного ЦПК України

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця, рішення, дія, бездіяльність яких оскаржується, не перешкоджає її розгляду.

Судом встановлено, що 25.07.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по справі № 1519/7582/2012 щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором № 40/М-017-08/1 від 12.05.2008р. у загальному розмірі 94984,87 грн. та судового збору у розмірі 949,84 грн., який було пред'явлено стягувачем ПАТ «Родовід Банк» до виконання до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі письмової заяви від 04.10.2016р., та яку було отримано Відділом 21.10.2016р. (а.с. 9-10, 39-40)

25.10.2016р. державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелаєм М.А. постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. (а.с. 37)

25.10.2016р. постановою державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая М.А., приєднано виконавче провадження № 52732881 з примусового виконання виконавчого листа № 1519/7582/2012, виданого 25.07.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси, до зведеного виконавчого провадження № 53185635. (а.с. 44)

22.06.2017р. постановою вищезазначеного державного виконавця, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», в якому є посилався на те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 4953 від 29.05.2014 року встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, а іншого майна, належного боржнику не виявлено. (а.с. 57-58)

В силу статті 19 Конституції України, органи Державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 5) обов'язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

А згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Так, в процесі розгляду справи, судом досліджено матеріали виконавчого провадження наданого виконавчою службою, з матеріалів якого вбачається відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення суду, зокрема здійснення лише одного виїзду за місцезнаходженням боржника, не проведення огляду, опису та арешту майна, приводу або обмеження у праві виїзду боржника.

В постанові державного виконавця від 22.06.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу, в графі «встановлено» зазначено наступне: «Згідно повідомлення ДПС України боржник на обліку в органах ДПС не перебуває. Згідно повідомлення ДПС України інформація стосовно боржника - фізичної особі щодо -сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно повідомлення ПФУ боржник на обліку не перебуває, інформація про боржника як такого, що працює за трудовими та цивільно-правовими договорами відсутня. При перевірці баз даних РИС та НАІС «Автомобіль», за боржником зареєстрованих транспортних засобів не виявлено. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить трьохкімнатна квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_1.Згідно відомостей з Державного реєстру іпотек квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,2 кв.м., перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта Банк», згідно іпотечного договору № 94369 від 23.09.2008 року, розмір основного зобов'язання 81600,00 доларів США.»

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж о лин раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, державним виконавцем здійснено лише 23.12.2016р., та така перевірка була єдиною. Також слід зазначити, що виконавче провадження було відкрито 25.10.2016р., а запити до всіх органів були здійснені лише 14.02.2017р.

Крім того з наданої копії виконавчого провадження, вбачається, що 21.03.2017р. державним виконавцем складено акт, згідно якого, виходячи за адресою: АДРЕСА_2, боржника (ОСОБА_2.) та належне йому майно не виявлено, на стук в двері ніхто не відчинив, виклик залишено. (а.с. 55)

Однак в матеріалах справи міститься інформація про місце проживання боржника, яке зазначено у виконавчому листі, а саме адреса: АДРЕСА_3. (а.с. 9)

Таким чином, державним виконавцем не проведено всіх дій, для виявлення боржника та належного йому майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що державним виконавцем не було вжито заходів щодо звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; виклику боржника з приводу виконавчого документа, що перебуває у виконавчому провадженні; накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернення до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням та інших дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про неповноту вчинення виконавцем дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за період з часу відкриття виконавчого провадження до часу повернення виконавчого документу стягувачу.

Державним виконавцем не зазначено у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві та не надано суду доказів про те, що ним було вжито усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень та здійснено заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладене, а також принцип обов'язковості виконання рішень, встановлений ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставною і передчасною, а дії державного виконавця неправомірними, а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З матеріалів виконавчого провадження № 52732881 встановлено, що державним виконавцем не проведено всіх необхідних виконавчих дій на виконання рішення суду, в зв'язку з чим суд вважає повернення виконавчого документу передчасним, а дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.06.2017 року неправомірними.

Крім того, державним виконавцем на виконання вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що відповідне нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

З наведеного вище можна зробити переконливий висновок про те, що головним державним виконавцем усупереч нормам відповідного закону та можливого наявного у боржника майна, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Враховуючи досліджені судом обставини, суд вважає скаргу ПАТ «Родовід Банк» обґрунтованою.

Виходячи із змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2017 року є неправомірною, винесеною державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» без належного та повного дослідження обставин виконавчого провадження, виконавче провадження по виконанню рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2013 року підлягає відновленню із проведенням виконавцем, необхідний дій для примусового виконання судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо задоволення відповідної скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ПАТ «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича, зацікавлена особа - ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича по виконавчому провадженню № 52732881 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 22.06.2017 р.

Скасувати постанову державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області Шенгелая Михайла Аркадійовича по виконавчому провадженню № 52732881 від 22.06.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.А.Мазун