ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/5942/14-ц

провадження № 22-ц/781/1035/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - доповідача Голованя А.М.,

суддів: Авраменко Т.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - ОСОБА_2, Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області;

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року у складі судді Крімченко С.А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Косівської сільської ради про визнання недійсним заповіту від 7.11.2013 року, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконконкому Косівської сільської ради Парпурою В.Л., р.н. №168.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3, після смерті якої він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини в чому йому було відмовлено, оскільки спадщина вже була прийнята ОСОБА_2 за заповітом.

Вважає, що заповіт від імені ОСОБА_3 був складений та посвідчений з порушенням форми та порядку посвідчення відповідно ст. 1257 ЦК України, а тому є нікчемним.

Крім того, при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі через наявні у неї захворювання.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та Косівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 на підставі Державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_1, НОМЕР_2, які розташовані на території Косівської сільської ради площею 3.60 га та площею 3.64 га відповідно.

Зазначає, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт яким заповіла все своє майно їй, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 24.02.2015 року позови було об'єднано в одне провадження.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним заповіт від 7 листопада 2013 року, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції самостійно визначив підстави позову та ухвалив рішення поза межами позовних вимог.

Також, на думку відповідача, суд першої інстанції неточно (перекручено) виклав у рішення покази свідка Парпури В.Л., що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві, поданому до суду на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечує проти доводів скарги та вважає рішення законним.

Представник Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, який належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга не ґрунтується на законі та доказах і просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та відмовляючи у позові ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_3 було порушено вимоги норм ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування щодо форми та порядку посвідчення заповіту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3.

07 листопада 2013 року від імені ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений секретарем Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області Парпурою В.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 168, яким спадкодавець заповіла усі її права та обов'язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати їй у майбутньому, та все її майно ОСОБА_2

Місцем складання заповіту зазначено село Косівка Олександрійського району Кіровоградської області.

В заповіті зазначено «Заповіт записаний мною, секретарем зі слів ОСОБА_3. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3, власноручно підписаний нею у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено» (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Косівської сільської ради Олександрійського району № 61 від 17.11.2010 року призначено секретаря Косівської сільської ради Парпуру В.Л. відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій ( а.с. 45)

Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.110-111).

Постановою державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В. від 01 серпня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, так як нею не надані правовстановлюючі документи на спадкове майно ( а.с. 122)

Листом державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В. від 22.07.2014 року за № 903/02-31 ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 через прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом.( а.с. 124)

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1265 ЦК України в п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Отже, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу закликаються до спадкування усі родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, куди підпадають і внуки спадкодавця, оскільки є родичами другого ступеня споріднення. Обмежень та виключень щодо ознак спадкоємців ст. 1265 ЦК України не містить.

Таким чином, оскільки спадкоємець першої черги за законом, син спадкодавця - ОСОБА_6 не прийняв спадщину в порядку передбаченому законом, то його син, внук спадкодавця - ОСОБА_1, який є родичем другого ступеня споріднення має право на спадкування в порядку п'ятої черги спадкоємців за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Положення ст. 1251 ЦК України визначає, що в разі відсутності в населеному пункті нотаріуса, заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядку) (затверджений наказом Мінюсту України від 11.11.2011р. № 3306/5, зареєстрований в Мінюсті України 14.11.2011 року за № 1298/20036), а саме п.1.4 розділу III вказаного Порядку: заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків

В п. 2.1. розділу II Порядку зазначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причина, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: «У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_1»).

Проте, в порушення ч.2 ст. 1248 ЦК України та згаданого Порядку:

- в тексті заповіту відсутній запис про місце його вчинення за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_2;

- текст заповіту було прочитано не особисто ОСОБА_3, а секретарем сільської ради Парпурою В.Л., оскільки зважаючи, що через поганий стан здоров'я заповідач не могла самостійно прочитати заповіт, при цьому, посвідчення заповіту відбувалося без участі свідків.

Зазначене підтверджується показами секретаря сільської ради Парпури В.Л., наданими нею в суді першої інстанції.

Тяжкий стан здоров'я заповідача (неможливість самостійно рухатися, захворювання системи дихання) об'єктивно підтверджується показами лікаря ОСОБА_7 та медичною карткою №603 хворої ОСОБА_3 (а.с.155-164)

Згідно ч.1 та 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недотримання вимог закону щодо форми та посвідчення спірного заповіту.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

У зв'язку з тим, що встановлення недійсності заповіту рішенням суду необхідно для захисту прав спадкоємця - позивача ОСОБА_1, тому суд першої інстанції обґрунтовано вказав про недійсність оспорюваного заповіту.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що судом першої інстанції не доведено обставини про наявність недоліків пов'язаних з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту, спростовуються дослідженими в суді доказами.

Також, не можна вважати обґрунтованими й твердження апеляційної скарги про те, що суд вирішив справу за підстав, які не були вказані у позові, оскільки в позовній заяві виразно зазначено дві підстави її обґрунтування, перша - про відсутності волевиявлення заповідача через наявність у неї психічного захворювання й відсутності (підробки) її підпису в заповіті, та друга - про порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

Таким чином рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню не підлягає з підстав передбачених ч.1 ст.375 ЦПК України, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: