Номер провадження: 22-ц/785/6614/18
Номер справи місцевого суду: 520/6097/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за заявою ОСОБА_2 (заінтересовані особи: Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі) про встановлення факту, що має юридичне значення, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Куриленко О.М. 20 червня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (а.с. 2-5).

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що він, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий час працював в Державному підприємстві «Іллічівський морський торговельний порт», яке перейменоване в Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Стверджував, що для призначення пенсії Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» йому видана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19 червня 2009 року № 24, якою зазначено періоди роботи на посаді робочого по зачистці танків суден з під нафтопродуктів ПСЗ-4 з 28 січня 1987 р. по 12 лютого 1987 p., з 22 березня 1988 р. по 14 квітня 1988 р., та з 12 травня 1988 р. по 01 грудня 1994 р.

Відповідно до записів трудової книжки заявника, з 12 травня 1988 року останній був переведений на посаду робочого по зачистці танків суден від нафтопродуктів ПСЗ-4 і на цій посаді він пропрацював до 07 січня 2000 року. Вищевказана посада віднесена до Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162.

У зв'язку із тим, що ДП «Іллічівський морський торговельний порт» у довідці від 19 червня 2009 року № 24 зазначив не весь період роботи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2009 року по справі № 2-995/09, яке було частково змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2009 року по справі № 22ц-3456/09, зобов'язано Іллічівський морський торговельний порт видати ОСОБА_2 документи, які підтверджують трудовий стаж.

На виконання вищевказаного рішення суду, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видав довідки від 19 січня 2011 р. № 79-24/19 та від 04 березня 2011 р. № 17-24/20, в яких зазначив, що ОСОБА_2 працював за посадою робочого по очищенню танків суден з-під нафтопродуктів ПСЗ-4 з 01 грудня 1994 р. по 08 січня 2000 р., його зайнятість становила неповний робочий день, при цьому посилаючись на Наказ № 245/л від 30 грудня 1994 p., який був визнаний незаконним стосовно заявника рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 вересня 2009 року.

У зв'язку із викладеним, ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з даною заявою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду (а.с. 54-56).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, а саме, судом не було враховано, що встановлення факту роботи апелянта на ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді робочого по очищенню танків суден з-під нафтопродуктів з 01 грудня 1994 року по 08 січня 2000 року за Списком №1 повний робочий день, необхідно лише для встановлення відповідності даних у довідках до первинних документів про умови праці, а не породження юридичних наслідків за результатом встановлення зазначених юридичних фактів (а.с. 59-60).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тобто, з точки зору даної норми закону та приписів ст. 315 ЦПК України, юридичний факт в порядку окремого провадження може бути встановлено, якщо він тягне виникнення безспірного права

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працював в Державному підприємстві «Іллічівський морський торговельний порт», яке перейменоване в Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», на час звернення до суду із заявою досяг пенсійного віку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах

Абзацом 1 п. 20 Порядку застосування Списків №1та №2 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

У відповідності до п. 1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати.

Особі, яка до і після 1992 року працювала на роботах, передбачених Списком №1 та Списком №2, пенсія призначається відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду усіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що зі змісту заяви та матеріалів справи вбачається спір про право, а саме: право заявника на отримання пенсії за Списком № 1.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Виходячи з цих обставин та наявності між сторонами спору про право, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, що дана справа не може бути розглянута в порядку окремого провадження, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України№5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У п.5 даної Постанови зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов'язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов'язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

У зв'язку з вищевикладеним суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення необхідно залишити без розгляду, роз'яснивши йому право звернення до суду в порядку позовного провадження.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було враховано, що встановлення факту роботи апелянта на ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді робочого по очищенню танків суден з-під нафтопродуктів з 01 грудня 1994 року по 08 січня 2000 року за Списком №1 повний робочий день, необхідно лише для встановлення відповідності даних у довідках до первинних документів про умови праці, а не породження юридичних наслідків за результатом встановлення зазначених юридичних фактів.

Так, ОСОБА_2 зазначає у апеляційній скарзі, що у нього в наявності є документи, які підтверджують факт роботи апелянта повний робочий день і спростовують інформацію, зазначену ДП «Іллічівський морський торговельний порт» у наданих ОСОБА_2 довідках щодо його зайнятості неповний робочий день

Таким чином, із позовної заяви та матеріалів справи вбачається наявність між сторонами спору про право щодо нарахування пенсії, який має вирішуватись за правилами позовного провадження.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе