Справа № 324/535/18
Провадження № 2/324/423/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Таран Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Пологи цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що ОСОБА_1 звернулася до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк, АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номеру від 14.03.2008 року на отримання кредиту.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що відповідно до умов договору Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначив у позові, що свої зобов'язання перед ОСОБА_1 Банк виконав, надавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Після отримання кредиту ОСОБА_1 свої кредитні зобов'язання не виконала належним чином, у результаті чого у неї перед Банком станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість у сумі 95096,41 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути 1762,00 грн. судового збору.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги Банку підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення. Окрім того, 19.07.2018 року на адресу суду від позивача надійшов лист від 07.07.2018 року про те, що з 21.05.2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», а також змінило відомості про адресу для листування.

Відповідач ОСОБА_1 у дане судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового зсідання була повідомлена належним чином, подала до суду відзив, у якому проти заявлених позовних вимог заперечувала у повному обсязі, а також просила застосувати вимоги ЦК України щодо наслідків спливу строків позовної давності, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги частково доведеними і такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

З анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 особисто, судом встановлено, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між нею та Банком договір. ОСОБА_1 в анкеті-заяві зобов'язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами до них на сайті ПриватБанку.

Відповідно до п.6.5, п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбаченим даним договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку, виконувати зобов'язання по поверненню кредиту, оплаті винагороди Банку.

Із розрахунку заборгованості за договором від 14.03.2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, судом встановлено, що у зв'язку з порушенням умов договору у відповідача перед позивачем станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість у сумі 95096,41 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 2628,39 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 82968,53 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 4732,99 грн., штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 4516,50 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань.

Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зі ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 2628,39 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк дії кредитної картки. При цьому, як зазначено позивачем у відповіді на відзив, строк дії виданої відповідачу кредитної картки спливає в останній день червня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 червня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним. Починаючи з 01 липня 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

До такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Зважаючи на це, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 82968,53 грн. є лише частково обґрунтованими за період з 22.09.2008 року по 30.06.2015 року включно у сумі 5559,24 грн.

Окрім того, ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

Так, згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості.

У той же час, із довідки АТ КБ «ПриватБанк» судом встановлено, що остання із виданих відповідачеві кредитних карт мала строк дії до останнього дня червня 2015 року. При цьому, позивач звернувся з позовом до суду 23.03.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності щодо заборгованості за тілом кредиту у сумі 2628,39 грн.

У той же час, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту блокування картки у 2013 році та на підтвердження факту останньої сплати за кредитом саме 01.12.2011 року.

Оскільки позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом у 23.03.2018 року, то вимоги позивача про стягнення нарахованої пені у зв'язку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із 31.03.2017 року.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 14.03.2008 року, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено 31.08.2015 року, а тому поза строком позовної давності розрахована заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 3532,99 грн., яка стягненню з відповідача не підлягає у зв'язку із застосуванням строку позовної давності.

Окрім того, вимоги позивача про стягнення одночасно із відповідача пені та штрафів, як це передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг і довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», не ґрунтуються на законі, зважаючи на таке.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

У той же час, у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів.

Враховуючи однаковість підстав нарахування пені та штрафів, а також те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в сумі 250,00 грн. (фіксована частина) та 4516,50 грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 14.03.2008 року, в сумі 9387,63 грн. та понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 173,94 грн. (1762,00 грн. * 9387,63 грн. / 95096,41 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь АТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, МФО 305299, , на р/р №3111 заборгованість за договором без номеру від 14.03.2008 року, яка утворилася станом на 28.02.2018 року, в сумі 9387 (дев'ять тисяч триста вісімдесят сім) гривень 63 копійки, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 2628,39 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 5559,24 грн., заборгованості за пенею у сумі 1200,00 грн., а також 173 (сто сімдесят три) гривні 94 копійки судового збору, а всього стягнути 9561 (дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят одну) гривню 57 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: