Справа № 442/4619/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2098/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П.,Мельничук О.Я.

секретаря: Куцика І.Б., з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у справи за позовом Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року Дрогобицька міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2015 року було визнано право власності за ОСОБА_4 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1

У подальшому, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року було визнано договір купівлі-продажу зазначеного приміщення дійсним і право власності на це приміщення перейшло до ОСОБА_5.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2016 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2015 року.

Однак, за договором купівлі-продажу від 12 лютого 2016 року №111 право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 перейшли до ОСОБА_2

Дрогобицька міська рада вважала, що ОСОБА_2 є незаконним володільцем даного майна, оскільки придбала його в особи, яка не мала права його відчужувати.

З урахуванням зазначених обставин просила зобов»язати ОСОБА_2 повернути нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 законному володільцю - Дрогобицькій міській раді.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у задоволенні позову Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Рішення суду оскаржила Дрогобицька міська рада.

В апеляційній скарзі посилається на те, що під час проходження тривалих судових процесів ОСОБА_5 встиг відчужити спірний об'єкт нерухомого майна на користь ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12 лютого 2016 №111. Апелянт вважає останню недобросовісним набувачем.

Вказує, що ОСОБА_2 не є законним володільцем даного майна по тій причині, що майно було придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати.

Крім цього зазначає, що доводи суду щодо ненадання нами правовстановлюючого документу на вказане вище нежитлове приміщення спростовуються нормами ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а також первинним позовом про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості за набувальною давністю, який був поданий до Дрогобицької міської ради

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2, повернути нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 законному володільцю - Дрогобицькій міській раді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року скасуванню на підставі п. 2 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Дрогобицькою міською радою не надано доказів того, що саме вона є законним володільцем спірного нежитлового приміщення.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як зазначено у ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1

У подальшому, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 від 31 березня 2015 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і право власності на це приміщення перейшло до ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2016 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2015 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2016 року знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, є загальнодоступним, копія надана позивачем до апеляційної скарги.

За договором купівлі-продажу від 12 лютого 2016 року №111, ОСОБА_6 відчужив нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Таким чином встановлено, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 вибули із володіння Дрогобицької міської ради на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2015 року, яке, в подальшому, було скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 лютого 2016 року, а тому вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» (надалі Закону) спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, відносяться до об»єктів права комунальної власності. Право комунальної власності відповідно до ст.1 Закону, це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб»єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Тому Дрогобицька міська рада є законним володільцем нежитлових приміщень по АДРЕСА_1

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про те, Дрогобицькою міською радою не надано доказів того, що саме вона є законним володільцем спірного нежитлового приміщення, та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви Дрогобицька міська рада міська рада заплатила 2642,73 гривень за подання апеляційної скарги 3964,18 гривень, разом 6588,91 гривень, вказану суму слід стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга Дрогобицької міської ради підлягає до задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. ст.374 ЦПК України з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2018 року- скасувати.

Позов Дрогобицької міської ради - задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2 повернути нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 законному володільцю - Дрогобицькій міській раді.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дрогобицької міської ради 6588 (шість тисяч п»ятсот вісімдесят вісім) гривень 91 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.