Справа № 183/5644/17
№ 2/183/865/18
30 листопада 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря Макаренко А.О.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, відшкодування моральної шкоди,
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, відшкодування моральної шкоди.
30 листопада 2017 року було відкрите провадження у справі.
30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, відшкодування моральної шкоди.
24 вересня 2018 року було закрите підготовче провадження, судом призначений розгляд справи по суті.
В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником автомобіля марки «КІА SPORTAGE» реєстраційний номер AE 9556 CI.
На протязі декількох років він користувався послугами охоронюваної автостоянки (майданчика для паркування автомобілів), яка розташована за адресою: вул. Осипенко, 30, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, власником якої є фізична особа-підприємець ОСОБА_3.
Території даної автостоянки (майданчика для паркування автомобілів) є повністю огородженою, в'їзд здійснюється відповідно до записів на підставі відмітки про оплату наданих послуг, відомостей про транспортний засіб, контактних даних власника чи водія транспортного засобу.
Зазначений майданчик працює цілодобово та має цілодобову фізичну охорону.
Вартість послуги по зберіганню транспортних засобів стягується з їх власників у розмірі 25 гривень за добу.
Факт здачі - приймання автомобіля зафіксовано у журналі обліку транспортних засобів зданих на зберігання. Окрім цього, він здійснив оплату послуг по цілодобовому зберіганню автомобіля, сплативши 200 гривень з розрахунку 25 гривень за добу, тобто, ним була здійснена оплата за 8 діб, про що зроблено відповідний запис у журналі оплат за послугу зберігання транспортного засобу.
Таким чином між ним та фізичною особою-підприємцем, якою є ОСОБА_3 був укладений Договір зберігання, що передбачено ст. 936 Цивільного кодексу України.
Крім цього, він передав уповноваженому працівнику майданчика ключі від автомобіля з проханням передати їх працівнику станції технічного обслуговування автомобілів, якого він знав як в лице, так і особисто тому, що СТО розташоване на території автостоянки.
Позивач зазначив, що до 5 жовтня 2017 року автомобілем він не користувався, а тому автомобіль знаходився на автостоянці (майданчику для паркування автомобілів) на місці паркування № 49.
06 жовтня 2017 року, коли він прийшов на автостоянку (майданчик) де зберігався його автомобіль, він його не виявив, в наступному з'ясувалося, що транспортний засіб було викрадено невідомою особою.
В той же час, факт викрадення транспортного засобу із охоронюваної автостоянки (майданчик паркування автомобілів) та відкриття кримінального провадження не знімає відповідальність власника автостоянки за схоронність вказаного автомобіля, що підтверджується приписами ст.ст. 936, 936, 977 ЦК України.
Зазначеним вище порушенням відповідачем обов'язків за договором зберігання йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Викрадення автомобіля з охоронюваної території є підтвердженням неналежної якості послуг із зберігання автомобіля на охоронюваній стоянці та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» він, як споживач, має право на відшкодування моральної шкоди.
Моральна шкода полягає в тому, що він тривалий час відкладав грошові кошти на придбання автомобіля, належний йому автомобіль знаходився у доброму стану, використовувався ним для роботи та потреб сімї. Неналежним виконанням договору зберігання йому спричинені моральні страждання.
Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на його користь 270 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, та 27 000, 00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві просили суд задовольнити вимоги.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання, будучи допитаний в якості свідка, пояснив, що на праві власності йому належить автомобіль марки «КІА SPORTAGE» реєстраційний номер AE 9556 CI. На протязі тривалого часу він зберігав автомобіль на охоронюваній автостоянці, яка розташована за адресою: вул. Осипенко, 30, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, власником якої є фізична особа-підприємець ОСОБА_3. Зазначений майданчик працює цілодобово та має цілодобову фізичну охорону, вартість послуги по зберіганню транспортних засобів стягується з їх власників у розмірі 25 гривень за добу. 01 жовтня 2017 року він поставив автомобіль на стоянку, про що була зроблений запис у журналі обліку транспортних засобів зданих на зберігання. Він здійснив оплату послуг по цілодобовому зберіганню автомобіля, сплативши 200 гривень з розрахунку 25 гривень за добу, тобто, за 8 діб, про що зроблено відповідний запис у журналі оплат за послугу зберігання транспортного засобу. Також він передав охоронцю ключі від автомобіля з проханням передати їх працівнику станції технічного обслуговування автомобілів. Станція техобслуговування розташована на території автостоянки, має одну огорожу. До 5 жовтня 2017 року автомобілем він не користувався, а 06 жовтня 2017 року він виявив, що автомобіля на стоянці немає. Охоронець автостоянки ОСОБА_4 повідомив, що ключі від автомобіля забрав молодий хлопець, повідомивши, що йому необхідно відігнати автомобіль. Ним були викликані працівники поліції, власник автостоянки ОСОБА_3, відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, али автомобіль та винні особи до теперішнього часу не виявлені.
Відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. 16.01.2018 року нею наданий відзив на позов, в якому відповідач не визнала вимоги позивача, просила відмовити в їх задоволенні, не заперечуючи факт викрадення автомобіля із стоянки, власником якої є вона, посилалася на те, що залишивши ключі від автомобіля на стоянці, позивач не виконав приписів Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках та фактично сприяв зникненню автомобіля. Ані вона, ані працівники автостоянки не зобовязувалися зберігати у схоронності ключ від автомобіля позивача та ніяка плата з останнього за це не справлялася.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.
Згідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав для виникнення цивільних прав і обовязків є договори.
Як вбачається з позовної заяви, між сторонами виникли правовідносини з приводу договору зберігання автотранспортного засобу.
У відповідності до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавець) і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно приписів ст. 977 ЦК України, зберігання автотранспортного засобу є спеціальним видом договору зберігання, і відповідно за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.
Статтею 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою. квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Крім норм Цивільного кодексу України, організація та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках врегульовані «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996 року (далі за текстом - Правила).
Згідно пункту 1 Правил, вони регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності. ш належать цим суб'єктам (далі - автостоянки).
Згідно з пунктами 12, 21 Правил, під час оформлення приймання транспортного засобу на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому, а видається транспортний засіб з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки (в разі довготермінового зберігання) чи представлення квитанції (касового чека) про оплату (в разі тимчасового зберігання) та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.
Відповідно до пункту 30 Правил - на автостоянці повинні вестися: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання, журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних, касова книга, книга скарг та пропозицій, книга квитанцій.
Встановлено. що 01 жовтня 2017 року позивач передав автомобіль на зберігання на охоронювану автостоянку (майданчик для паркування автомобілів), яка розташована за адресою: вул. Осипенко, 30, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, оплатив 200 гривень з розрахунку 25 гривень за добу зберігання, тобто, за 8 діб, що підтверджується поясненнями самого позивача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які надали пояснення в суді, та журналом оплати за послуги зберігання транспортних засобів (а.с.12-15), не заперечувався зазначений факт і відповідачем.
Судом встановлено, що власником автостоянки є відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3, що не заперечувалося нею самою та підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с.9), свідоцтвом платника єдиного податку, відповідно до якого субєкт господарювання ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність: технічне обслуговування та ремонт автомобілів, функціонування інфраструктури автомобільного та міського транспорту, за адресою: м. Новомосковськ. вул. Осипенко, 30.
В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що між позивачем ОСОБА_1 і фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір зберігання транспортного засобу, зазначений договір укладено у письмовій формі, оскільки факт передачі транспортного засобу на зберігання підтверджується записами у журналі обліку зберігання транспортних засобів та оплати (за період з 01 жовтня по 06 жовтня 2017 року), підписаними зберігачем.
Судом встановлено, що позивач 06 жовтня 2017 року виявив відсутність транспортного засобу належного йому автомобіля на автостоянці, зазначений факт підтверджується самим позивачем, підтверджений свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зазначений факт не заперечувався відповідачем.
У відповідності до пункту 8 Правил, відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходяться та території автостоянки працівники автостоянки.
Пунктом 27 Правил передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 942 ЦК України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів. встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для забезпечення схоронності речі.
Положеннями ст. 950 ЦК України визначено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведено, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач. приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої обережності поклажодавця.
Статтею 950 ЦК України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві нестачею або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі нестачі речі - у розмірі її вартості.
У відповідності до ч.1 статті 22 ЦК України, 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
Частиною 3 статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Оскільки судом встановлена нестача майна, що передане позивачем на зберігання відповідачу, відповідач, в силу приписів ст. ст. 22, 936, 937, 950, 977 ЦК України повинен відшкодувати позивачу збитки, завдані неналежним виконанням договору зберігання транспортного засобу.
Як зазначалося вище, позивач просив стягнути на його користь на відшкодування завданої майнової шкоди 270 000 грн.
В той же час, у відповідності до акту № 220 про оцінку транспортного засобу, від 17 серпня 2018 року, складеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8, середня ринкова вартість автомобіля марки «КІА SPORTAGE», 2008 року випуску, становить 255 120,60 грн.
Як зазначалося вище, у відповідності до вимог ст. 950 ЦК України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві нестачею речі - у розмірі її вартості.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з відповідача на корить позивача належить стягнути збитки у розмірі суми вартості речі (автомобіля) в розмірі 255 120,60 грн.
Стосовно вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Як зазначалося вище, на обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_1 посилався на те, що викраденням автомобіля з охоронюваної території є підтвердженням неналежної якості послуг із зберігання автомобіля на охоронюваній стоянці та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» він, як споживач, має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що він тривалий час відкладав грошові кошти на придбання автомобіля, належний йому автомобіль знаходився у доброму стану, використовувався ним для роботи та потреб сімї. Неналежним виконанням договору зберігання йому спричинені моральні страждання.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно до ст. 23 ЦК України, 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В той же час, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених с Цивільним кодексом України, та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними, випливають з договору зберігання, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку порушення зазначеного договору, законом не передбачено.
Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди належить відмовити.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати (сплата судового збору) в сумі 2 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану неналежним виконанням договору зберігання в розмірі 255 120,60 грн. (двісті пятдесят пять тисяч сто двадцять грн. 60 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 551,20 грн. (дві тисячі пятсот пятдесят одна грн.. 20 коп.).
Учасники справи:
-позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;
-відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя Д.І. Городецький