АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/917/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, повний текст рішення складено 13 квітня 2018 року, -:

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту №895/06-034/283 з урахуванням усіх додаткових угод про внесення змін до нього, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 41000 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим статтею 1 договору кредиту зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 12 травня 2033 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір поруки №895/06-034/283 з урахуванням додаткових угод до нього, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту.

Неналежне виконання взятих на себе ОСОБА_1 зобовязань призвело до виникнення простроченої заборгованості в сумі 47411 доларів США, що в еквіваленті станом 24 травня 2017 року становить 1249129 гривень 82 копійки, а саме: заборгованість за кредитом 30761, 85 доларів США, що є еквівалентом 809175 гривень 30 копійок; заборгованість по відсоткам 12489, 29 доларів США, що є еквівалентом 328524 гривень 62 копійки; заборгованість за комісією 2000 гривень; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1096, 90 доларів США, що є еквівалентом 28853 гривень 41 копійок; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3063,22 доларів США, що є еквівалентом 80576 гривень 49 копійок.

На підставі викладеного позивач просив суд достроково стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Уксоцбанк» заборгованість за договором кредиту №895/06-034-283 від 13 травня 2008 року в сумі 1249129 гривень 82 копійки, а також судові витрати в сумі 18 736 гривень 95 копійок, пропорційно.

В судовому засіданні представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Уксоцбанк» заборгованість за договором кредиту №895/06-034-283 від 13 травня 2008 року в сумі 1249129 гривень 82 копійки, а також судові витрати в сумі 18736 гривень 95 копійок.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Уксоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 895/06-034-283 відповідно до п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 41000 дол. США, зі сплатою 13,50% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невідємною частиною (а.с.16-18).

Відповідно до пункту 1.1.1 Договору кредиту погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 15 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 1 червня 2008 року (останній платіж 12 травня 2033 року) та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 12 травня 2033 року (включно), на умовах, визначених цим договором.

Визначення поняття «зобовязання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої цієї статті за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

В цій частині між сторонами спір відсутній.

Розбіжності між сторонами мають місце в частині дати останнього платежу. Так Банк наполягав, що останній платіж був здійснений відповідачем 15 липня 2014 року в сумі 83.74 доларів США, а відповідач наполягав, що він здійснив останній платіж 13 травня 2014 року.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, усуваючи розбіжності в цій частині, задовольнив клопотання представника відповідача та витребував у позивача належним чином завірені копії квитанцій про здійснення ОСОБА_1 оплати за кредитним договором, однак позивачем вказані докази, які є за своєю суттю належними та допустимими, суду надані не були.

Частиною 10 статті 84 ЦПК України встановлено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що останній платіж за кредитним договором було здійснено ОСОБА_1 13 травня 2014 року.

В звязку з чим строк виконання основного зобовязання було змінено на 11 серпня 2014 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 18 жовтня 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Вирішуючи спір в частині стягнення пені та боргу за процентами по кредиту після строку кредитування, суд виходить з висновків ОСОБА_3 Верховного Суду викладених в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 Провадження № 14-10 цс 18.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання.

Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другоїстатті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Судом встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий з врахуванням змін, які наступили внаслідок невиконання договору - до 10 серпня 2014 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 10 серпня 2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 15 числа кожного місяця. Починаючи з 11 серпня 2014 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 13 травня 2018 року.

Судді