АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/934/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Щавурська Н. Б., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кметика Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 607/10819/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року, ухваленого суддею Позняком В.М,, повний текст якого складено 06 серпня 2018 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ухвалами суду під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.368 КК України, по якому він був підозрюваним, його тривалий час було відсторонено з посади Великоглибочецького сільського голови. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року його звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Тому, оскільки його дії з ч.3 ст. 368 КК України були перекваліфіковані на ч.1 ст.190 КК України, що є легким злочином, вважає, що кримінальне переслідування його за ч.3 ст.368 КК України було незаконним та, відповідно, відсторонення його від посади було безпідставним, а тому є підстави оплатити йому середній заробіток за час відсторонення. Просив стягнути з відповідача 27796.13 грн. заробітної плати, яку він мав би отримати, будучи відстороненим від посади.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

29 серпня 2018 року представник позивача - адвокат ОСОБА_2 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що він не з власної ініціативи не виконував обов'язки сільського голови, а був позбавлений такої можливості, хоча й продовжував перебувати у трудових відносинах як сільський голова Великоглибочецької сільської ради.

Крім того, у первинній редакції Закону України « Про державну службу» (ст. 22) було передбачено, що на час відсторонення від посади за державним службовцем зберігається заробітна плата. Також, у Законі України «Про державну службу» передбачено підстави, порядок, період та інші обставини відсторонення державного службовця від виконання посадових обов'язків (статті 65,71,72). Таке відсторонення може бути застосоване в разі невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди.

Таких обставин, які б служили підставою для відсторонення його від посади, не було. Він продовжував перебувати у трудових відносинах із Великолибочецькою сільською радою. У законодавстві таке правове становище працівника визначено як вимушений прогул (п.2 ст.235 КЗпП). У таких випадках роботодавець згідно вказаної статті КЗпП зобов'язаний виплатити працівнику середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведене, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача - адвокат Кметик Я.С. проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

З 19 листопада 2010 року до 05 травня 2015 року позивач працював на посаді Великоглибочецького сільського голови Тернопільського району Тернопільської області.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2014 року за клопотанням слідчого СВ Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000080 від 23 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 відсторонено від посади сільського голови села Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області до 01 серпня 2014 року.

В подальшому, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, ухвалами суду ОСОБА_1 відсторонено від посади сільського голови села Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області, а саме: ухвалою від 28 серпня 2014 року строком на 60 днів, ухвалою від 04 листопада 2014 року - строком до 03 січня 2015 року, ухвалою від 02 березня 2015 року - строком до 01 травня 2015 року.

На виконання таких ухвал рішенням Великоглибочецької сільської ради в червні 2014 року ОСОБА_1 було відсторонено від посади терміном до двох місяців та виконання обов'язків Великоглибочецького сільського голови покладено на ОСОБА_4. Також, рішеннями від 07 листопада 2014 року, 10 вересня 2014 року, 05 травня 2015 року, 04 березня 2015 року, у зв'язку із відстороненням ОСОБА_1 від посади виконання обов'язків Великоглибочецького сільського голови покладалися на ОСОБА_4.

Відповідно до довідок Великоглибочецької сільської ради від 24 травня 2018 року №475, від 01 лютого 2018 року №134, від 01 лютого 2018 року №135, середньоденний заробіток ОСОБА_1 в 2014 році становив 158.01 грн., в 2015 році - 169.52 грн., в 2014 році ОСОБА_1 отримав 20067.51 грн. заробітної плати, та в 2015 році - 6441.68 грн.

Також, суду надано табелі обліку робочого часу Великоглибочецької сільської ради за 2014-2015 роки, з яких видно, що в період відсторонення від посади згідно з ухвалами суду від 06 червня 2014 року, від 28 серпня 2014 року строком на 60 днів, від 04 листопада 2014 року - строком до 03 січня 2015 року, від 02 березня 2015 року - строком до 01 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 не працював, у зв'язку із чим у дні відсторонення від посади в табелі обліку робочого часу проставлялися позначення «І» - інші причини неявки та 0 відпрацьованих годин.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, а кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000080 закрито у зв'язку із закінченням строків давності.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частин першої та другої статті 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивача було відсторонено від посади на підставі ухвали слідчого судді та суду в рамках досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження внесеному до ЄРДР за №0000080 від 23 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, тобто тяжкого злочину.

Апеляційний суду не бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків був відсторонений, однак продовжував перебувати у трудових відносинах із Великолибочецькою сільською радою, а тому роботодавець зобов'язаний виплатити працівнику середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4. ст 22 Закону України «Про державну службу» (в редакція від 1993 року) відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов'язаного з корупцією, здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно ч.5 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Із матеріалів справи вбачається, на момент прийняття рішення щодо відсторонення від посади, позивач підозрювався саме у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Відповідач з власної ініціативи не приймав рішення про відсторонення від посади, та таке відсторонення не регулюється Законом України «Про державну службу» чи законодавством про працю, а проведено в силу вимог КПК України у рамках кримінального провадження.

Кримінально-процесуальний кодекс України не передбачає нарахування та виплату заробітної плати особі, яку відсторонено від посади. Не передбаченого було такого й обов'язку рішеннями судів про відсторонення позивача від посади, а також наказами відповідача.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 607/7189/16-ц.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень КПК України, оскільки відсторонення позивача від виконання обов'язків здійснювалось відповідно до вимог частин першої та другої статті 154 КПК України на підставі відповідних ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні.

На виконання таких ухвал рішенням Великоглибочецької сільської ради в червні 2014 року позивача було відсторонено від посади.

Тому таке відсторонення не може вважатися вимушеним прогулом без вини працівника, оскільки лише саме в таких випадках передбачено обов'язок роботодавця чи уповноваженого органу виплатити такому працівнику середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу і це встановлюється судом відповідно до вимог статті 235 КЗпП України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач за час відсторонення не працював, про що свідчать табелі обліку робочого часу, не виконував свої посадові обов'язки, а тому відсутні правові підстави нарахування та виплати йому заробітної плати.

З приводу посилань апелянта на те, що його переслідування за статтею 368 КК було незаконним, про що свідчить ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року, якою його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 190 КК України (злочину невеликої тяжкості), а тому його не мали права відсторонювати від посади, так як стаття ст.154 КПК України передбачає, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, то колегія суддів зазначає наступне.

На момент прийняття рішення щодо відсторонення від посади, апелянт підозрювався саме у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, тому вимоги статті 154 КПК України були дотримані. Такі ухвали апелянтом не оскаржувалися.

Порядок відшкодування шкоди фізичній або юридичній особі внаслідок незаконних дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування відшкодовується, передбачений статтею 1173, 1176 КК України.

Оскільки судом не встановлено та позивачем не надано доказів незаконності дій Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати, так як таке відсторонення відбувалося на підставі ухвал слідчого судді та суду, а не дій відповідача, за час відсторонення позивач не працював, а тому відсутні підстави стягувати із відповідача невиплачену заробітну плату.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що у Законі України «Про державну службу» передбачено підстави, порядок, період та інші обставини відсторонення державного службовця від виконання посадових обов'язків (статті 65,71,72) оскільки позивач був підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, а стаття 72 Закону України «Про державну службу» передбачає виплату заробітної плати у випадку відсторонення від посади лише у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення держслужбовця до дисциплінарної відповідальності, а не у зв'язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в позові судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Спір вирішено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати залишити в межах, понесених сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 02 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи