Справа № 463/500/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/5813/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 15.08.2011 року в розмірі 912,14 грн. (дев'ятсот дванадцять гривень чотирнадцять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», понесені позивачем судові витрати в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Заочне рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови у задоволенні позову. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості по процентах, пені, комісії та штрафу, посилаючсь на відсутність умов про нарахування відстоків за користування кредитом у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Звертає увагу, що застосована судом правова позиція Верховного суду України у справі №6-240цс15 не стосується правовідносин, які виникли у даній справі, а тому не підлягала до застосування. Стверджує, що до застосування підлягали ст.ст.634,1067,1069 ЦК України, Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року з врахуванням внесених змін та інші нормативні акти банківського законодавства, жодну з яких судом першої інстанції не було застосовано. Просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, незважаючи на те, що суд неодноразово повідомляв її по місцю реєстрації та проживання та на на веб-сайті Апеляційного суду Львівської області, відтак суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про судове засідання.

Відповідно до ст. 372 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку , що в сукупності становить 24 476,11 грн.

Матеріалами справи встановлено, що 15.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір б/н про приєднання. Відповідно до умов Договору Банк взяв на себе обов»язок надати позичальнику кредит в сумі 500 грн., а позичальник ОСОБА_3 зобов»язалася виконувати умови договору щодо повернення кредиту разом із відсотками.

Із наданого суду розрахунку встановлено, що банк виконав свої зобов»язання повністю (а.с.4-5). Відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3; п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на отримання кредиту, підписавши заяву, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою.

За приписами ст. 634 ч.1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язуєтся повернути кредит та сплатити відсотки.

За змістом статтей 526, 727, 530 ЦК зобов»язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач ОСОБА_3 не погашала своєчасно Банку грошові зобов»язання за Кредитом, відсотками, а також інші витрати відповідно до умов Договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складається із: суми кредиту- 912,14 грн., заборгованість за процентами -18 157, 65 грн., заборгованість за пенею та комісією-3764, 60 грн., а такожж штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківсьих послуг:

-штраф (фіксована частина) 500,00 грн;

-штраф (процентна складова)- 1141, 72 грн.

Відмовляючи у стягенні процентів за користування кретними коштами, пені, комісії та штрафних санкцій суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши, що такі стягнення передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, однак такі, що підтверджуються заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, в самій заяві від 15.08.2011 року не передбачені.

Також судом зазначено, що Кредитний договір може бути договором приєднання, однак на укладення такого договору поширюються загальні вимоги щодо форми договору, тобто, договір про приєднання, будучи кредитним договором, має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Зазначений висновок суду першої інстанції суперечить ст. 634 ч.1 ЦК та заяві, яка підписана власноручно відповідачем ОСОБА_3 про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.6-31).

Згідно ст. 639 ч.1 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 629 ЦК прописано, що договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»яання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов»язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК одностороння відмова від зобов»язання не звільняє винну сторону від вдповідальності за порушення зобов»язання.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов»язків за цим договором.

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено, що відповідач допустила порушення взятих на себе зобов»язань, однак суд безпідставно звільнив відповідача від виконання умов договору при його порушенні, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обтавинам справи; порушення норм процессуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалити новее рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) в користь ПАТ КБ «Приватбанк» (, рах. № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат) МФО № 305299, 49094 м.Дніпро вул.Набережна Перемоги буд.50) заборгованість по кредитному договору б/н від 15.08.2011 року в розмірі 23 563,97 грн. та 1760 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота