Справа № 466/8161/17 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1245/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника апелянта Ганущин М.В., представника ТзОВ «Фармекс» - Марушко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року, в якій ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2018 року виправлено описку, у справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду , -

в с т а н о в и л а:

01.11.2017 року ТзОВ «ВестТорг - 2» звернулося до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - арбітражного суду Свердловської області від 12.07.2017 року по справі А60-60837/2017 про стягнення коштів з ТзОВ «Фармекс» на користь ТзОВ «ВестТорг - 2» в сумі 3 673 135, 16 руб., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.10.17р. - 1 702 865, 46 грн. На виконання вимог ст. 395 ЦПК України (в ред. станом на 02.11.2017 року), копія клопотання з додатками була скерована на адресу боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ТзОВ «ВестТорг - 2» про надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення Арбітражного суду Свердловської області від 12.07.2017 року по справі № А60-60837/2017 про стягнення з ТзОВ «Фармекс» на користь ТзОВ» Вест Торг-2» 3 673 135, 16 руб. , включаючи відсотки за користування позикою, штраф та державне мито, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 31.10.2017 р. 1702 865, 46 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2018 року виправлено описку у тексті резолютивної частини ухвали Шевченківського райсуду м. Львова від 27 лютого 2018 року та абзац перший резолютивної частини викладено в такій редакції: «Відмовити в задоволенні клопотання ТзОВ «ВестТорг - 2» про надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення Арбітражного суду Свердловської області від 12.07.2017 року по справі № А60-60837/2016 про стягнення з ТзОВ «Фармекс» на користь ТзОВ «ВестТорг-2» 3 673 135, 16 руб., включаючи відсотки за користування позикою, штраф та державне мито, що еквівалентно за курсом Національного банку України, відповідно до офіційного курсу станом на 31.10.2017 року сумі 1 702 865, 46 грн.»

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року оскаржила представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» - Ганущин Мирослава Володимирівна, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що порушує норми міжнародного права та права України, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми міжнародного права, то доведення факту неповідомлення ТОВ «Фармекс» про розгляд справи, причин неотримання кореспонденції, відсутності за юридичною адресою, лежить на ньому, як на особі, яка заперечує визнання рішення іноземного суду на території України.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що боржник - ТзОВ «Фармекс», зловживаючи своїми правами як учасника процесу, вибірково отримує або ухиляється від отримання кореспонденції за юридичною адресою. Небажання отримувати кореспонденцію з іншої країни, вибірковість у пріоритетності отримання тих чи інших листів або відсутність за юридичною адресою юридичної особи, жодним чином не свідчить про факт неналежного повідомлення ТОВ «Фармекс» про судовий процес в Арбітражному суді Свердловської області.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» по справі № 466/8161/17 про надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення Арбітражного суду Свердловської області від 12.07.2017 року задовольнити та надати дозвіл на примусове виконання на території України Рішення Арбітражного суду Свердловської області від 12.07.2017 року по справі № А60-60837/2017 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» 3 367 135, 16 руб. (три мільйони шістсот сімдесят три тисячі сто тридцять п'ять рублів 15 коп.), включаючи відсотки за користування позикою, штраф та державне мито, що еквівалентно за курсом Національного банку України, відповідно до офіційного курсу станом на 31.10.2017 року сумі 1 702 865, 46 грн. (один мільйон сімсот дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять гривень 46 копійок).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону № 2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Згідно ч. 1 ст. 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні з цього питання.

При цьому, підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені ст. 468 ЦПК України.

Так, за приписами ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) у визнанні та приведенні у виконання іноземного арбітражного рішення може бути відмовлено у випадку, якщо сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла надати свої пояснення.

Згідно зі ст. 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть докази того, що інша Сторона не була повідомлена про процес.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Арбітражний суд Свердловської області РФ скерував до господарського суду Львівської області судове доручення про вручення ТОВ «Фармекс» копії ухвали від 07.03.2017 року про відкладення судового засідання у справі № А60-60837/2016( а.с. 34).

Однак, жодних даних про виконання вказаного судового доручення учасниками не надано, що підтверджує посилання представника боржника про те, що ТзОВ «Фармекс» не було відомо про розгляд справи Арбітражним судом Свердловської області до вказаної дати, оскільки ТзОВ «ВестТорг - 2» у справі було невірно зазначено юридичну адресу відповідача.

Крім того, Арбітражний суд Свердловської області РФ скерував до господарського суду Львівської області судове доручення про вручення ТОВ «Фармекс» копії ухвали від 06.04.2017 року по справі № А60-60837/2016 та копії позовної заяви у справі №А60-60837/2016 за позовом ТОВ «Вест-торг - 2» до ТОВ «Фармекс» про стягнення 3 526 539, 99 руб. У вказаному судовому дорученні зазначались юридична адреса боржника, як попередня, так і діюча та дані поштової скриньки. Даних про те, на яку конкретно дату призначено розгляд справи у судовому дорученні немає, крім того, копії ухвали Арбітражного суду Свердловської області від 06.04.2017 року в розпорядження суду не надано.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 06.06.2017 року у справі № 914/844/17, повернуто арбітражному суду Свердловської області РФ без виконання судове доручення про вручення ТОВ «Фармекс» ухвали Арбітражного суду Свердловської області від 06.04.2017 року по справі №А60-60837/2016 та копії позовної заяви, у зв'язку із неможливістю його виконання.

Окрім того, слід зазначити і те, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТзОВ «Фармекс» є Львівська область, місто Львів, селище міського типу Брюховичі, вулиця Курортна, 8 (а.с. 41). В той же час, Арбітражний суд Свердловської області РФ у рішенні, про надання дозволу на примусове виконання якого просить стягував, зазначав адресу боржника Львівська область, Львів, вул. Курортна, 8 (а.с. 8). Аналогічна адреса була вказана і у судовому дорученні від 06.04.2017 року, направленому Арбітражним судом Свердловської області РФ Господарському суду Львівської області (а.с. 35 - 38). В судовому дорученні від 07.03.2017 року така адреса не зазначена взагалі (а.с. 34). У виконавчому листі, виданому на виконання цього рішення, ця адреса також вказана невірно (а.с.16 - 23), і така в подальшому ухвалою цього ж суду вже від 05 вересня 2017 року була виправлена. Перелічене вище в сукупності свідчить про неможливість належного та вчасного повідомлення сторони, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду (ТзОВ «Фармекс») про розгляд справи, а відтак, дає підстави прийти до висновку, що остання у зв»язку з цим була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі. Адже, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, 12.07.2017 року Арбітражним судом Свердловської області було винесено рішення, яким задоволено позов ТзОВ «ВестТорг - 2» та стягнуто з ТзОВ «Фармекс» 3 673 135,16 руб. В цей же день судом видано виконавчий лист по справі.

Виходячи із системного аналізу Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, колегія суддів приходить до висновку, що здійснення судових доручень про вручення документів покликане забезпечити реалізацію права сторони, повідомлення якої здійснюється, на участь в судовому засіданні з метою ефективного захисту своїх прав, для чого її й повідомляється про судовий розгляд справи, щоб вона могла взяти безпосередню участь у судовому засіданні.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неналежне повідомлення ТзОВ «Фармекс» про судовий розгляд, що і є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки відсутні дані про повідомлення боржника про розгляд справи Арбітражним судом Свердловської області 12.07.2017 року. До такого висновку суд першої інстанції прийшов з врахуванням вимог Мінської Конвенції, Київської угоди.

Інших належних та допустимих доказів про повідомлення відповідача не надано і таких не було здобуту судом при розгляді справи за апеляційною скаргою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання судом першої інстанції було відмовлено правильно.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, які привели до неправильного вирішення клопотання.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВестТорг - 2» - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2018 року, в якій ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2018 року виправлено описку - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.