Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 215/3158/16-ц

провадження № 61-12064св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б.І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстарх» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Демиденка Ю. Ю. від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., від 23 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, життя та здоров'я якого було застраховано на підставі договору добровільного страхування від нещасних випадків від 23 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Інгосстрах», зі страховою сумою у розмірі 25 000 грн.

Зазначав, що він як батько застрахованої особи звернувся до ПрАТ «СК «Інгосстрах» із заявою і необхідними документами для отримання страхового відшкодування, однак 05 травня 2015 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» відмовило у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 3.3. договору у зв'язку з ненаданням повного пакету документів для виплати, в тому числі свідоцтва про право на спадщину.

12 березня 2016 року відповідач змінив підстави відмови та відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 4.2 підпункту 5 договору страхування, з посиланням на те, що смерть ОСОБА_7 не є страховим випадком, оскільки ОСОБА_7 на час смерті перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Вказуючи на те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у сумі 25 000,00 грн у зв'язку зі страховим випадком - смертю сина ОСОБА_7, який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_4 25 000,00 грн страхового відшкодування за договором страхування від 23 лютого 2015 року, у зв'язку зі смертю ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що страхова компанія неправомірно відмовила ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування, оскільки нещасний випадок, який призвів до смерті застрахованої особи - ОСОБА_7, є страховим випадком, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Інгосстрах» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення страхового відшкодування. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що встановлення факту перебування застрахованої особи у стані алкогольного сп'яніння має значення лише у тому разі, якщо смерть застрахованої особи наступила внаслідок вживання алкоголю або внаслідок навмисного заподіяння застрахованою особою собі тілесних ушкоджень або травм у стані алкогольного сп'яніння, однак смерть ОСОБА_7 наступила від травматичного гемотораксу внаслідок вогнепального поранення, а тому відсутні правові підстави для застосування пункту 4.2. Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків від 23 лютого 2015 року.

У червні 2017 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга ПрАТ «СК «Інгосстрах» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили обставини справи та не надали належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи.

Так, суди не врахували положення договору про страхування щодо відмови у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з перебуванням застрахованої особи під час нещасного випадку у стані алкогольного сп'яніння та висновок експертизи, згідно з яким у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт, а тому дійшли помилкового висновку про те, що подія, що сталася з ОСОБА_7, є страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування відмовлено неправомірно.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржувані судові рішення, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Інгосстрах» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків (далі - договір страхування), предметом якого є життя та здоров'я ОСОБА_7 зі страховою сумою 25 000,00 грн.

Згідно з умовами договору страхування страхувальник ознайомлений з Умовами страхування до договору страхування (далі - Умови страхування), які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 6.1.1 договору страхування страховим випадком є смерть застрахованої особи зі страховою виплатою у розмірі 100 %.

Пунктом 6.2. цього договору передбачено, що нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи (страхувальника, вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулася і внаслідок якої настав розлад здоров'я застрахованої особи або її смерть. Нещасним випадком також є наступні події, які призвели до розладу здоров'я або смерті застрахованої особи: утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварини або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб.

Згідно з пунктом 7 договору страхування цей договір діє у період з 25 лютого 2015 року по 24 лютого 2016 року включно.

Також установлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від травматичного гемотораксу, за цим фактом порушено кримінальне провадження.

Позивач ОСОБА_4 є батьком застрахованої особи - ОСОБА_7 та його спадкоємцем за законом.

03 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «Інгосстрах» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку із смертю ОСОБА_7

Згідно зі страховим актом, складеним 05 травня 2015 року ПрАТ «СК «Інгосстрах», ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування до договору страхування, у зв'язку з ненаданням документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.

11 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» складено страховий акт, згідно з яким ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 1.2.6, 3.2, 3.3 та пункту 4.2 Умов страхування до договору страхування, у зв'язку з перебуванням застрахованої особи під час нещасного випадку у стані алкогольного сп'яніння, а також у зв'язку з ненаданням документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Про страхування», договором страхування та Умовами страхування.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Згідно з пунктом 3.2. Умов страхування для отримання страхової виплати у випадку смерті застрахованої особи, спадкоємець у строк не пізніше одного року з дня настання події повинен звернутися до страховика із заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Пунктом 1.2.6 Умов страхування передбачено, що для вирішення питання про здійснення страхової виплати страхувальник зобов'язаний надати страховику документи визначені у пункті 3.3 Умов страхування.

Пунктом 3.3 Умов страхування визначено перелік документів, які надаються страховику залежно від страхового випадку, зокрема, у разі смерті застрахованої особи, надається договір страхування, копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікріз, копії ІПН та документа, що посвідчує особу, - одержувача страхової виплати, копія свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з пунктом 4.1.5 Умов страхування підставою відмови страховика у здійсненні страхової виплати є ненадання страхувальником (застрахованою особою) документів згідно пункту 3.3 Умов страхування або надання документів (медичних довідок), що не відповідають вимогам пунктів 3.3.1, 3.3.2 Умов страхування.

Установивши, що позивач надав ПрАТ «СК «Інгосстрах» пакет документів, передбачений пунктом 3.3 Умов страхування, які надали страховику можливість встановити обставини події у повному обсязі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що страхова компанія неправомірно відмовила ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування, у зв'язку з ненаданням документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.

При цьому суди правильно зазначили, що ненадання спадкоємцем копії свідоцтва про прийняття спадщини не могло вплинути на встановлення цих обставин, оскільки сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку надання документів для виплати страхового відшкодування за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неправомірну відмову ПрАТ «СК «Інгосстрах» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_4 на підставі пункту 4.2 Умов страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів з огляду на таке.

Так, пунктом 4.2. Умов страхування передбачено, що не визнається страховим випадком смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, який відбувся: у зв'язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря, самолікування або лікування особою, яка не має медичної освіти (підпунт 6 пункту 4.2); внаслідок навмисного заподіяння застрахованою особою собі тілесних ушкоджень, незалежно від їх психічного стану, а також травм, отриманих застрахованою особою, що знаходилася в стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння (підпункт 5 пункту 4.2).

Згідно з висновком експерта від 27 квітня 2015 року, при дослідженні трупа ОСОБА_7 етиловий спирт виявлений у кількості 1,21 проміле, однак судово-медична оцінка концентрації алкоголю неможлива через те, що при термічній дії відбувається випаровування рідини в організмі, що впливає на концентрацію алкоголю.

Із пункту 4.2 Умов страхування слідує, що встановлення факту перебування застрахованої особи у стані алкогольного сп'яніння є підставою не визнавати подію страховим випадком лише у тому разі, якщо смерть застрахованої особи наступила внаслідок вживання алкоголю або внаслідок навмисного заподіяння застрахованою особою собі тілесних ушкоджень або травм у стані алкогольного сп'яніння.

Установивши, що смерть ОСОБА_7, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, наступила від травматичного гемотораксу, внаслідок протиправних дій третіх осіб, а не внаслідок вживання алкоголю або внаслідок навмисного заподіяння застрахованою особою собі тілесних ушкоджень або травм у стані алкогольного сп'яніння, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування пункту 4.2. Умов страхування і про те, що цей випадок є страховим.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи та умовам укладеного між сторонами договору у системному зв'язку з нормами матеріального права, що регулюють правовідносини страхування, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з настанням страхового випадку із застрахованою особою у страховика виник обов'язок щодо сплати страхового відшкодування на користь позивача як спадкоємця згідно з умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування.

Доводи ПрАТ «СК «Інгосстрах» зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 29 червня 2017 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстарх» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б.І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта