Справа № 344/2755/17
Провадження № 22-ц/779/677/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря - Турів О.М., представниці апелянта Шерстюк Т.В., позивачки ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року, ухвалене суддею Пастернак І.А. в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 23.03.2018, по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 по 24.11.2017 в сумі 82 437,30 грн,

в с т а н о в и в :

1. Позов заявлено 27.02.2017 (а.с. 1-2).

1.1. Зміст позовних вимог.

Позивачка з 01.07.2008 по 03.12.2015 працювала у Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру".

Наказом №47-к директора філії ДП "Центр державного земельного кадастру" від 03.12.2015 звільнена з 03.12.2015 з роботи у звязку із закриттям філії ДП Центру ДЗК, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак, станом на 24.02.2017 борг по заробітній платі перед позивачкою погашено по вересень місяць 2015 року. Остаточний розрахунок так і не проведено.

1.1.1. Просила стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 по 24.02.2017 в сумі 51 460,86 грн.

15.05.2017 позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на її користь 59 954,40 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 по 15.05.2017 (а.с. 55-56).

16.11.2017 та 15.12.2017 позивачка подала до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила стягнути з відповідача на її користь 81 438,06 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 по 16.11.2017 та 82 437,30 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 04.12.2015 по 24.11.2017, відповідно (а.с. 81, 101).

1.2. Відповідач 05.04.2017 подав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву (а.с. 30-34), а 19.03.2018 - додаткові пояснення на позовну заяву (а.с. 127-129, 133-135).

1.2.1. Зміст заперечень відповідача.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за період з 12.04.2016 по 24.02.2017 безпідставна, так як відповідач частково розрахувався з позивачкою 11.04.2016, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Крім цього, позивачкою допущено помилку при визначенні кількості днів, за які може фактично нараховуватись середній заробіток, а тому, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (з 04.12.2015 по 11.04.2016) складає 14822,06 грн (89 днів*166,54 грн (середньоденна заробітна плата позивачки)).

Також просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який визначений ст. 233 КЗпП України у три місяці, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Оскільки, позивачка отримала частину заборгованості 08.04.2016 (8 000,00 грн) та 11.04.2016 (5 196,60 грн), то строк позовної давності для звернення до суду із позовом розпочався в квітні 2016 року - з наступного дня після проведення розрахунку з позивачкою та закінчився у липні 2016 року, а з позовом вона звернулась лише 27.02.2017.

Клопотання про поновлення пропущеного строку позивачкою перед судом не ставиться, а тому є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

1.2.2. Просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності (а.с. 130) та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

1.3. Позивачка заперечила проти доводів відповідача (а.с. 85-87).

1.3.1. Вважає, оскільки досі не виплачено їй заробітну плату за жовтень-грудень 2015 року, факт проведення з нею остаточного розрахунку відсутній, тому вона не пропустила встановлений тримісячний строк на звернення в суд за захистом свого порушеного права. Моментом припинення такого правопорушення є день фактичного розрахунку зі звільненим працівником.

1.4. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року (а.с. 147-149) позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Народного ополчення, 3 (, МФО 351005)) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки заробітньої плати за період з 04.12.2015 по 24.11.2017 в розмірі 82 270 (вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят) грн 76 коп.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030101, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 822 грн 70 коп. судового збору.

2. ДП "Центр державного земельного кадастру" в особі представника Гойко О.Ю. оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку (а.с. 133-136).

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог:

2.1.1. На користь позивачки стягнуто середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 82437,30 грн, проте не вирішено питання щодо визначення розміру податків й інших обов'язкових платежів, які належить відраховувати із зазначеної суми, як того вимагає законодавство.

2.1.2. При здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати позивачка допустила помилку, оскільки середньоденна заробітна плата із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати становить 133,33 грн, а не 166,54 грн, як визначила позивачка (абз. 5 а.с. 161 - розрахунок).

2.1.3. Позивачка звернулась в суд з позовом зі значним пропуском встановленого трудовим законодавством трьохмісячного строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин, питання про поновлення строку позивачкою не заявлялось. Це є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

2.1.4. станом на час видачі довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивачки від 03.12.2015 №66/1-д та внесення до трудової книжки запису про звільнення позивачки з роботи 03.12.2015 директор філії був позбавлений повноважень щодо видачі будь-яких документів від імені підприємства та проведення звільнення працівників філії, що унеможливлює використання вищевказаної довідки у якості доказу при розгляді справи.

2.1.5. Суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону не залишив позовну заяву позивачки без руху з підстав несплати останньою судового збору.

2.2. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2.3. В судовому засіданні апеляційного суду представниця Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (апелянта) - Шерстюк Т.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка з 01.07.2008 працювала у Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на посаді інженера-землевпорядника виробничого відділу, а з 01.07.2009 переведена на посаду в.о. начальника відділу топографо-геодезичних робіт та картографічних робіт управління організації землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт. В період з 01.10.2009 по 15.09.2014 ще п'ять разів була переведена на різні посади (а.с. 3-8 - копія трудової книжки).

Відповідно до копії наказу № 47-к від 03.12.2015 директора філії ДП "Центр державного земельного кадастру" ОСОБА_3, начальника відділу землевпорядних робіт Управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт Івано-Франківської регіональної філії ДП Центру ДЗК 03.12.2015 року звільнено з роботи у зв'язку із закриттям філії на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України (а.с. 15 - копія Наказу про звільнення з роботи).

Згідно Довідки ДП "Центр державного земельного кадастру" від 03.12.2015 сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 з квітня 2015 року по грудень 2015 року становить 22 533,07 грн (а с. 16 - копія Довідки).

Відповідачем проведено часткову виплату заборгованості по заробітній платі, зокрема 08.04.2016 в розмірі 8 000,00 грн та 11.04.2016 на суму 5 196,60 грн. Вказана обставина визнається відповідачем, про що вказано у письмовому запереченні на позовну заяву та підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_3 (а.с. 18).

Згідно Довідки про середню заробітну плату (дохід) № 66/1-д від 03.12.2015, виданої за підписом директора філії ОСОБА_5 та заступника головного бухгалтера Юзик У.Й., середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_3 становить 166,54 грн (а.с. 20 - копія Довідки).

На а.с. 140 міститься копія Наказу ДП «Центр державного земельного кадастру» від 18.11.2015 №309-к про звільнення з роботи ОСОБА_5, директора Івано-Франківської регіональної філії Центру ДЗК, з 19.11.2015 (в наказі відсутні підписи ОСОБА_5 про ознайомлення та згоду з наказом!).

Повний розрахунок по заробітній платі відповідачем перед позивачкою проведено тільки 24.11.2017, що підтверджується історією по картковому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_3, відповідно до якого 24.11.2017 було перераховано борг з ДП "ЦДЗК" у сумі 25464,69 грн згідно розпорядження №54515193/10 без ПДВ Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ (а.с. 103 - Історія по картковому рахунку).

Вищезазначене виконавче провадження було відкрито на виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 21.03.2016 року по справі №344/17506/15-ц, провадження №2/344/2261/16 (а.с.105-106 - судове рішення).

Кількість робочих днів в грудні 2015 року (починаючи з 04.12.2015 - часу звільнення позивачки) становить 19 днів, відповідно до Листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 №10846/0/14/-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" в 2016 році кількість робочих днів становила 251, а згідно Листа Мінсоцполітики від 05.08.2016 N 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" в періоді січень-жовтень 2017 року включно - 206 робочих днів та з 01.11.2017 по 24.11.2017 включно - 18 днів.

Загальна кількість робочих днів за спірний період становить - 494 дні.

На а.с. 136-139 міститься копія Положення про Івано-Франківську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру».

4. Оцінки апеляційного суду.

4.1. Суд першої інстанції, врахувавши обставин справи та приписи КЗпП України (ст. 115-117, 233), ЗУ «Про оплату праці», встановивши, що відповідач при звільненні ОСОБА_3 не провів виплату всіх сум, що належали їй при звільненні, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

4.2. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

4.2.1. Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньомісячної заробітної плати, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Невиплата всіх сум, що належать позивачці (ОСОБА_3) від підприємства (ДП "ЦДЗК"), є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цих сум, оскільки вимоги звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права (правова позиція ВСУ у справі № 6-788цс16 від 14.12.2016).

4.2.2. Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про пропуск позивачкою встановленого трудовим законодавством трьохмісячного строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Приписами Правової позиції ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 визначено, що ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк на звернення до суду за захистом порушеного трудового права (невиплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) ОСОБА_3 не пропущено.

4.2.3. Не заслуговують на увагу суду доводи апелянта, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати позивачка допустила помилку, оскільки середньоденна заробітна плата із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати становить 133,33 грн, а не 166,54 грн, як визначила позивачка.

Середньоденну заробітну плату в сумі 166,54 грн підтверджено Довідкою ІФРФ ДП «ЦДЗК» від 03.12.2015 за підписом директора філії та заступника головного бухгалтера, що міститься в матеріалах справи (а.с. 20 - Довідка).

4.2.4. Щодо доводів апелянта, що станом на час видачі Довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивачки від 03.12.2015 №66/1-д та внесення до трудової книжки запису про звільнення позивачки з роботи 03.12.2015 директор філії був позбавлений повноважень щодо видачі будь-яких документів від імені підприємства та проведення звільнення працівників філії, що унеможливлює використання вищевказаної довідки у якості доказу при розгляді справи, апеляційний суд вважає наступне.

Позивачку ОСОБА_3 звільнено з роботи 03.12.2015, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується частковою виплатою заборгованості по зарплаті (а.с. 18).

Наявний в матеріалах справи Наказ № 47-к від 03.12.2015 (а.с. 15 - копія Наказу про звільнення з роботи) про звільнення з роботи ОСОБА_3 підписано директором філії ОСОБА_5, підготовлено начальником сектору кадрів та підвищення кваліфікації ОСОБА_8 та погоджено заступником головного бухгалтера Юзик У.Й. В цей же день (03.12.2015) ОСОБА_3 видано і вказану Довідку №66/1-д про розмір середньоденної заробітної плати позивачки за підписами директора філії ОСОБА_5 та заступника головного бухгалтера Юзик У.Й.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші накази про звільнення позивачки 03.12.2015 за підписом інших посадових осіб, проти повноважень яких не заперечує відповідач.

Повноваження посадових осіб відповідача Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (зокрема, Івано-Франківської філії) станом на 03.12.2015 (в т.ч. і щодо звільнення з роботи позивачки) не є предметом даного спору, а докази, на які відповідач посилається як на підставу своїх доводів, є сумнівними та не відповідають основним положенням ЦПК України про докази (Гл. 5 «Докази та доказування»).

Зокрема, Наказ №309-К від 18.11.2015 про звільнення з роботи ОСОБА_5 не містить всіх передбачених підтверджуючих про ознайомлення та отримання наказу підписів (в т.ч. і особисто ОСОБА_5). Крім того, на а.с. 102 міститься копія Довіреності №1083 від 31.12.2015, якою ДП "Центр державного земельного кадастру" в особі в.о. генерального директора Воробйова О.Г. уповноважено директора Івано-Франківської філії ДП "Центр державного земельного кадастру", голову комісії із закриття Філії - ОСОБА_5 серед іншого від імені Підприємства та в межах, визначених Положенням про Філію, відсторонювати та звільняти з роботи працівників філії, окрім тих, щодо яких необхідно погодження керівника Підприємства, в межах затвердженого Підприємством штатного розпису, нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам, а також вирішувати самостійно інші кадрові питання (а.с. 102).

4.2.5. Відтак, апеляційний суд, враховуючи приписи ст. 89 ЦПК України та оцінивши докази, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень щодо Довідки №66/1-д про розмір середньоденної заробітної плати позивачки, виданої останній за підписами директора філії ОСОБА_5 та заступника головного бухгалтера Юзик У.Й., дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає їх недостатніми (в розумінні ст. 80 ЦПК України) та недостовірними (ст. 79 цього ж Кодексу), оскільки на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, а питання чи був директор філії ОСОБА_5 позбавлений повноважень щодо видачі будь-яких документів від імені підприємства та проведення звільнення працівників станом на 03.12.2015 не входить до предмета доказування в рамках даного судового провадження.

4.2.6. Доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону не залишив позовну заяву позивачки без руху з підстав несплати останньою судового збору, є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки за приписами ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

4.2.7. Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків рішення суду першої інстанції не спростовують, вони були предметом дослідження в першій інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

5. Висновок.

Апеляційний суд вважає за належне апеляційну скаргу відхилити, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.07.2018.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк