Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/17682/15-ц

провадження № 61-13451св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклуванняпро усунення перешкод шляхом встановлення графіку зустрічей з дітьми.

В обґрунтування позову вказав, що 18 липня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 липня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилися доньки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року у справі № 522/133/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей сторін з матір'ю. Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає позивачу зустрічатись з доньками та брати участь у їх вихованні, фізично не допускає його до дітей, встановлює самостійно дати та тривалість зустрічей, не враховує думку позивача та його розклад. Мирним шляхом вирішити питання неможливо, тому ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено порядок спілкування та побачень ОСОБА_4 з доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з обома доньками одночасно або окремо з однією із них без присутності їх матері ОСОБА_5 кожного вівторка з 18:00 год. до 20:00 год., та кожної неділі з 11:00 год. до 18:00 год. У святкові дні - за попередньою домовленістю з матір'ю дітей, до стабільного покращення стану здоров'я дитини, що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В іншій частиніпозову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та дозволяючи проведення зустрічей батька з дітьми без присутності матері, суд першої інстанції виходив з конфліктних відносин між батьками, що може негативно вплинути на спілкування дітей.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року змінено в частині встановлення порядку побачень ОСОБА_4 з дочками. Встановлено порядок спілкування та побачень ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з обома доньками одночасно або окремо з однією із них у присутності їхньої матері ОСОБА_5 кожної середи з 18:00 год. до 20:00 год., та кожної неділі з 11:00 год. до 18:00 год. У святкові дні - за попередньою домовленістю з матір'ю дітей, до стабільного покращення стану здоров'я дитини, що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині проведення зустрічей батька з дітьми у присутності матері, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не врахував висновок Приморської районної адміністрації Одеській міської ради від 04 серпня 2016 року в особі органу опіки та піклування, згідно з яким визначено систематичні зустрічі батька з дітьми лише у присутності матері (а. с. 136-137). Місцевим судом не враховано малолітній вік дітей - три роки та ту обставину, що останній раз батько бачив їх більше року тому назад, що підтверджено у суді апеляційної інстанції, тому діти можуть його не пам'ятати, що може негативно впливати на їхній психологічний стан.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

03 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

У березні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції позбавив позивача можливості реалізувати його права та охоронювані законом інтереси як батька дітей, оскільки поведінка відповідача призвела до неможливості участі у вихованні дітей.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існування напружених відносин між батьками дітей не повинно впливати на права та обов'язки одного з батьків дітей, оскільки вони мають рівний обсяг прав.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності у присутності матері під час зустрічей позивача з дітьми не ґрунтуються на висновках спеціаліста-психолога, або педагога, що не відповідає обставинам справи.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 липня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 422, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилися доньки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року у справі № 522/133/15-ц розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання неповнолітніх дітей сторін із відповідачем - їх матір'ю.

Станом на сьогодніміж сторонами виник спір з приводу спілкування батька з малолітніми доньками. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з дітьми.

04 серпня 2016 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування надала висновок № 01-11/241, Ч-2469, згідно з яким зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_4 з його малолітніми дочками ОСОБА_6 та ОСОБА_7Визначено способи участі ОСОБА_4у вихованні його малолітніх дочок таким шляхом: встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми кожного вівторка з 18:00 год. до 20:00 год., та кожну неділю з 11:00 год. до 18:00 год. У святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю батьків, у присутності матері ОСОБА_5 (а. с. 136-137).

Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками, коли це суперечить інтересам дитини.

Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (стаття 7 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

За змістом статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Із системного тлумачення частини першої статті 3 Конвенції, статей 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно зрішеннямЄвропейського суду з прав дитини від 07 грудня 2006 у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між сторонами дійсно існують напружені відносини та самостійно визначити спосіб спілкування батька з дочками вони не можуть. При цьому, при вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання батька бачити своїх дочок більше, приймати безпосередню та активну участь у їх вихованні, спілкуватися із ними, а також тривалість позбавлення його такого права.

Враховуючи встановлені судами обставини справи, положення статей 141, 150, 157, 159 СК України та висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний брати участь у вихованні доньок не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, беручи до уваги відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дітьми; враховуючи, що після розлучення батьки дочок проживають окремо, інтереси дітей, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, про те, що суд першої інстанції не врахував висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування від 04 серпня 2016 року, згідно з яким визначено систематичні зустрічі батька з дітьми лише у присутності матері (а. с. 136-137). Позивач не навів переконливі аргументи, які б дали підстави суду не брати до уваги висновок органу опіки та піклування.

Верховний Суд зауважує, що такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає інтересам дітей, що є пріоритетним у вказаній справі, а не інтересам батьків дітей.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи та оцінювати докази у справі.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_4 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської областівід 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г.І. Усик