Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2018 Справа №607/13652/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Грицака Р.М. за участі секретаря с/з Чех Ю.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її дядько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок загальною площею 42, 0 кв. м, житловою площею 17, 8 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. ? частина даного житлового будинку належала померлому, як члену колгоспного двору, а ? частку цього будинковолодіння померлий ОСОБА_4 успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7. При житті, а саме - 06.05.2011 року, ОСОБА_4 оформив в її користь заповіт, згідно якого заповів їй ОСОБА_2 все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право. Вона, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, про що у встановлений законом шестимісячний строк подала у держнотконтору письмову заяву. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на вищевказаний будинок, а також через те що ОСОБА_4 прийняв, проте не оформив спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_7. Оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 42,0 кв. м, житловою площею 17,8 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відносно задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у селі Козівка Тернопільського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області 23.04.2015 року, актовий запис про смерть № 9 від 19.05.1999 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Козівка Тернопільського району Тернопільської області, про, що Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 21.08.2015 року видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3.

Згідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав тa обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17. 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Статус майна Колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить йото членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 12.3 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів Двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради від 09.07.2018 року № 129 житловий будинок з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 01.07.1990 року - колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_5, 1932 р.н. - голова двору; ОСОБА_4, 1936 р.н. чоловік.

Отже, вказане домоволодіння належить вищезазначеним двом членам колишнього колгоспного двору в рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації (далі ТРГБТГ) від 22.06.2018 № 728, по обліку бюро, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4, ОСОБА_5. В будинковолодінні самочинних добудов га перепланувань не виявлено.

Відповідно до інформаційних довідок ТРГБТГ від 22.06.2018 №№ 722, 723 станом на 01.01.2013 року державна реєстрація вказаного житлового будинку за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проведена.

22.06.2018 року ТРГБТГ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» 1970 року побудови загальна площа становить 42,0 кв.м., житлова 17,8 кв.м.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку 1970 року побудови загальною площею 42,0 кв.м. житловою площею 17,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій як голові колишнього колгоспного двору.

На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 діяв Цивільний кодекс РСР від 18 липня 1963 року, тому саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після її смерті.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась, має місце спадкування за законом, оскільки померлою за життя заповіт складений не був.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно копії Акта про шлюб №4 від 17.02.1959 складеного Козівською сільською радою Тернопільського району, ОСОБА_4, 1936 р.н. та ОСОБА_5, 1932 р.н. є подружжям.

Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради від 20.06.2018 року № 106 ОСОБА_5 постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1. На день її смерті та шість місяців після смерті за цією адресою проживав і був зареєстрований чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадщину за законом прийняв її чоловік ОСОБА_4, та успадкував належну померлій 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, так як не заявляв відмови від спадщини, фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом з нею, прийняв до управління та користування її майно, з дня її смерті користувався спадковим майном. Інших спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 немає.

Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, відкрилася спадщина на цілий житловий будинок 1970 року побудови загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належала померлому як члену колишнього колгоспного двору, а іншу 1/2 частину він успадкував після смерті дружини ОСОБА_5, однак не оформив своїх спадкових прав.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У разі наявності заповіту в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_4 при житті, а саме 06.05.2011 складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Козівської сільської ради Тернопільського району та зареєстрований в реєстрі за № 20, згідно якого він на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та все те що ще буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 1969 р.н.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову ваід неї (ст.1268 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки Козівської сільської ради від 20.10.2015 № 378, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1. На день його смерті за цією адресою ніхто не зареєстрований і не проживав.

У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 574/2015, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.10.2015. Спадкоємцем за заповітом після його смерті являється позивач ОСОБА_2, яка спадщину прийняла протягом установленого законодавством шестимісячного строку шляхом подання заяви про прийняття спадщини від 30.10.2015 за № 1429. Спадкоємців згідно ст. 1241 ЦК України після його смерті немає.

Прийняття спадщини позивачем ОСОБА_2 підтверджується також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2018 (справа № 607/13577/17) про визнання права власності в порядку спадкування на інше спадкове нерухоме майно земельні ділянки, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивач в позасудовому порядку звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою. 03.07.2018 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 з тих підстав, що будинок являється колишнім колгоспним двором, відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім'я спадкодавця та державна реєстрація права власності за померлим не проведена. Зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (втратила чинність 01.01.2016 на підставі Постанови KM У №1 127 від 25.12.2015), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, господарської будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992 є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Тернопільської області, 1970 року побудови загальною площею 42.0 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м. закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію, про що свідчить наявність технічного Паспорта. Державна реєстрація даного будинку не була проведена, так як на час його побудови виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації цього права. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, оформити на це майно право власності та розпоряджатись ним, тому суд приходить до висновку, що права позивача слід захистити, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 42, 0 кв. м, житловою площею 17, 8 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4. Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 82, 206, 263 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (місце знаходження: с. Великі Гаї, вул. Галицька, 47 Тернопільського району Тернопільської області), третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора (місце знаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 27), про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 42, 0 кв. м, житловою площею 17, 8 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак