Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №318/411/17 Головуючий у 1 інстанції Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/778/355/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 на рішення Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що 17.01.1981 року ОСОБА_3, уклала шлюб з ОСОБА_5 За час спільного життя з ОСОБА_5, як подружжям, ними було придбане наступне майно: легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_4, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м.; 3. кімната площею 14,7 кв. м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м.; 5, кімната площею 6,9 кв.м., 6. Кладовая 4,9 кв.м., загальна площа 53,5 кв.м. Господарські споруди: а - сіни, Б- гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай, т - погріб з шийкою; Д- вбиральня; земельна ділянка, на якій розташований спірних будинок, розмір якої складає 0,13 га (державний акт виданий на підставі Іванівської сільської ради депутатів від 18.02.1994 р. № 10, актовий запис № 0105. Вказане майно було придбано за спільні кошти, але було зареєстровано на відповідача.

Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року, згідно довідкового повідомлення № 247 від 25.02.2017 р., наданого експертом А.А. Козаковим складає 25 560 грн.

Ринкова вартість причепу КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року згідно довідкового повідомлення № 248 від 25.02.2017 р., наданого експертом А.А. Козаковим складає 6 742 грн.

Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 25.02.2017 року ринкова вартість складає 268900 грн. Добровільно вирішити питання щодо розподілу придбаного за час спільного життя та шлюбу майна відповідач не бажає, тому позивач ініціювала звернення до суду.

Позивач просила суд: припинити право приватної власності ОСОБА_5 на майно: на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; визнати, що легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р. в., шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; визнати право спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 частки за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_6, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; визнати за ОСОБА_5 у порядку розподілу майна право приватної власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р.; стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 р. в розмірі 16151 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір у розмірі 1 930, 07 грн.

11.04.2017 року звернулась до суду з заявою із змінами та уточненнями позовних вимог. В обґрунтування викладених вимог зазначала те, що під час шлюбу з відповідачем по справі було нажито як рухоме, так і не рухоме майно, а саме: в січні 1988 року був придбаний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м.; 3. кімната площею 14,7 кв. м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м.; 5, кімната площею 6,9. Кв.м., 6. Кладовая 4,9 кв.м., загальна площа 53,5 кв.м. Господарськи споруди: а - сені, Б-гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай. пг - погріб з шийкою; Д- вбиральня.

Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - станом на 25.02.2017 року ринкова вартість даного об'єкту складала 268 900 грн. Також відповідачу по справі згідно Державного акта на право власності земельної ділянки, актовий запис № 0105 (що виданий на підставі рішення Іванівської сільської ради народних депутатів від 18.02.1994 р. № 10) на праві власності належить земельна ділянка (площею 0,13 га), яка розташована на території Іванівської сільської ради Кам'янко-Дніпровського р-ну Запорізької області.

Окрім цього, за спільні кошти у 1992 році сторони по справі звели на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1 гараж під автомобіль. Проте, даний гараж не введений в експлуатацію до цього часу, відтак, позивач вважає, що поділу підлягає будівельний матеріал, який був використаний при будівництві із відповідними затратами на будівництво (плата за роботу, використання механізмів, технічних засобів). Вартість будівництва гаража для автомобіля становила 10000 грн.

Крім того, вони разом з відповідачем у 2010 році за спільні кошти спорудили на прибудинковій території житлового буд. АДРЕСА_1 4 теплиці арочні (з арматури та труб), 3 з яких однакового розміру, а саме: шириною - 6,5, довжиною. - 28 м. і висотою - 3,50 м. кожна, і одна теплиця: шириною - 4,5. довжиною - 9 м та висотою - 1,8 м. На спорудження даних теплиць витратили 16 000 грн.

За спільні кошти у 1998 році було споруджено на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1 скляну оранжерею шириною - 4м, довжиною - 9 м та висотою - 1,8 м. та на спорудження даних теплиць у 2010 році вони витратили 13 000 грн.

Крім того, за спільні кошти у 2000 році сторони по справі звели на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1 кухню, що не введена в експлуатацію до цього часу, а, відтак, поділу підлягає будівельний матеріал, який був використаний при будівництві із відповідними затратами на будівництво (плата за роботу, використання механізмів, технічних засобів). Споруда побудована з шлакоблоку, якого пішло близько 1500 шт та загальна вартість кухні на момент будівництва становила. 10 000 грн.

Також за спільні кошти в січні 1996 році був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний НОМЕР_7. Згідно довідкового повідомлення № 247 від 25.02.2017 р., наданого експертом Козаковим А.А., ринкова вартість вказаного автомобіля складає 25560,00 грн.

За спільні кошти подружжя в січні 1994 року був придбаний причіп «КРАЗ 8138», 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний № НОМЕР_1. Згідно довідкового повідомлення № 248 від 25.02.2017 р., наданого експертом Козаковим А.А. ринкова вартість вказаного причіпа складає 6742,00 грн.

Перебуваючи у шлюбі вони придбали різні побутові речі та меблі, а саме: кухонний меблевий куток орієнтовною вартістю 4000 грн., стіл кухонний орієнтовною вартістю 200 грн., 8 палаців орієнтовною вартістю 400 грн. загальною вартістю 3 200 грн., пральна машинка автомат Samsung DIAMOND WF - 8590 NM W9 орієнтовною вартістю 2 000 грн., пилосос орієнтовною вартістю 200 грн., праска орієнтовною вартістю 150 грн., холодильник LG GR - М 39QVC орієнтовною вартістю 2 600 грн. Ноутбук ASUS орієнтовною вартістю 4 000 грн., бойлер орієнтовною вартістю 800 грн. Загальна вартість вказаного майна становить 17 150 грн. У будинку також за спільні кошти у 2014 році було відремонтовано кухню, ванну, коридор, санвузол за 24 000 грн., підвал обклали шлакоблоком за 12 000 грн., облаштували водонапірну міні башту за 800 грн.

Позивач зазначала, що загальна вартість спільно нажитого майна (без врахування вартості земельної ділянки) щонайменше складає 367 352 грн. та проситла суд поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності наступним чином: виділити у власність позивача 1/2 частину житлового АДРЕСА_1, загальною площею 53,5 кв.м. разом з господарськими спорудами, визнавши за нею право власності на 1/2 частку житлового АДРЕСА_1, загальною площею 53,5 кв.м. разом з господарськими спорудами; виділити їй у власність 1/2 частку земельної ділянки (актовий запис № 0105) за вищевказаною адресою; виділити їй у власність пральну машинку автомат Samsung DIAMOND WF8590 NM W9, холодильник LG GR - M 39QVC , ноутбук ASUS. А також стягнути із відповідача по справі на її користь 40 651 грн. за належну їй частку в спільному майні, яка складається із: 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 21051 (25560,00 грн: 2 = 10159,98 грн.) - 12 780 грн.; 1/2 вартості причепа КРАЗ 8138 (6742,00: 2 = 3371 грн.) - 3 371 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві 4 теплиць арочних (16000:2 = 8 000 грн.) - 8 000 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві оранжереї зі скла (13000:2 = 6 500 грн.) - 6 500 грн.; 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві гаража під автомобіль (10 000:2 = 5 000грн.) -5 000 грн. та 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві кухні (10 000 :2 = 5 000грн.) -5 000 грн.

Решту майна, залишити у власності відповідача по справі, а саме: 1/2 частину житлового АДРЕСА_1 (загальною площею 53,5 кв.м.) разом з господарськими спорудами; будівельний матеріал, що був використаний при будівництві гаража під автомобіль на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1.; 4 теплиці арочні, що зведені на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1.; оранжерею зі скла, що зведена на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1; будівельний матеріал, що був використаний при будівництві кухні на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1.; легковий автомобіль марки «ВАЗ 21051», 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний НОМЕР_7; причіп марки «КРАЗ 8138», 1993 р.в., шасі НОМЕР_5, державний НОМЕР_1; кухонний меблевий куток, стіл кухонний, 8 палаців, пилосос, праску та бойлер, а також стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Кам'янсько - Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку НОМЕР_8 та земельну ділянку розміром 0,13 га по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 856 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови визнання спільним сумісним майном та визнання права власності на ? частку легкового автомобіля марки ВАЗ 21051, 1988 року випуску, кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року; причіпа КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року та стягнення компенсації за відповідну частку зазначеного легкового автомобіля та причепа; стосовно стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні, яка складається із: 1/2 вартості будівельного матеріалу, що був використаний при будівництві чотирьох теплиць арочних, оранжереї зі скла, гаража під автомобіль та кухні та стосовно стягнення судових витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що 17 січня 1981 року між сторонами по справі був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1.

20 січня 1988 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів, був придбаний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстровано в реєстрі за № 14. Відповідно до експлікації до плану будинку та характеристики будівель та споруд технічного паспорту він містить в собі: Літера А житловий будинок: 1. коридор площею 6.9 кв.м; 2. кухня площею 12.3 кв.м; 3. кімната площею 14,7 кв.м.; 4. кімната площею 7,8 кв.м; 5, кімната площею 6,9. кв.м, 6. Кладова 4,9 кв.м, загальна площа 53,5 кв.м. Господарські споруди: а - сіни, Б-гараж, В - літня кухня; В-сарай, Г-сарай. пг - погріб з шийкою; Д- вбиральня.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_9 ОСОБА_5 на підставі рішення Іванівської сільської Ради народних депутатів №10 від 28 лютого 1994 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,13 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за №0105.

Крім того, за час шлюбу подружжям було набуто легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_3 державний № НОМЕР_2, дата реєстрації 20.01.1996 р.; причіп КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 6 вищезазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а ч. 9 встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна за змістом норма - ст.22, містилась КпШС України, який діяв на час укладення шлюбу між сторонами та на час придбання спірного нерухомого майна та автомобілів. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно. Статтею 23 цього ж Кодексу передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Стаття 28 КпШС України визначає розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, а саме те, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Між тим, оскільки поділ майна відбувається після вступу в силу СК України, слід також застосувати і статті цього кодексу.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Згідно із ст. 63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встновлено ст. 70 цього Кодексу, а саме, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди.

Суд першої інстанції з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем в цій частині та доведеності позивачем цих вимог, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги вимог про визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1/2 частці на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та земельної ділянки (площею 0,13 га), яка розташована на території Іванівської сільради Кам'янко-Дніпровського р-ну Запорізької області за адресою знаходження спірного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання права спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 року випуску, кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року та причіп КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1) в порушення ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою визначено, що «майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом». Оскільки дане майно хоча і зареєстроване за відповідачемачі, однак було набуте під час шлюбу, а тому в силу статті 16 Закону України «Про власність» ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Суд першої інстанції, порушуючи норми матеріального права відступив від приписів п. 1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 370, 372 ЦК України якими передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між: ними або шлюбним договором». Оскільки у сторін не було ніякої домовленості щодо часток у спірному автомобілі та причепі, та не існувало шлюбного договору, їх частки є рівними, тобто, по ? частці.

Оскільки поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (абз. 3 п. 25 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

За час шлюбу придбаний автомобіль з причепом перебувають у відповідача та він ними володіє та користується на власний розсуд, відбувається знос зазначеного майна, а зазначене рухоме майно є неподільним (у відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України). Враховуючи той факт, що позивач проживає в іншій державі і спільне користування даними речами є неможливим, єдиним способом реалізації права власності позивача - є стягнення грошової компенсації за частку в спільній власності.

У відповідності до ст. 63 СК України «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між: ними».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України «поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між: ними, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Керуючись ст. 364 ЦК України «співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділу натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою».

З даного приводу висловив позицію Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (абз. 2 п. 25 ) «за відсутності згоди другого з подружжя присудження грошової компенсації все ж може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Однією з підстав задоволення позову співвласника про припинення права на частку у іншого співвласника за ч. 1 ст. 365 ЦК є неподільність речі. Тому у разі недосягнення згоди між: подружжям з приводу поділу речей, які є неподільними за своєю природою (ч. 2 ст. 71 СК, ч. 2 ст. 183 ЦК), суд не позбавлений можливості присудити одного з подружжя річ у натурі, а другому - грошову компенсацію, пославшись за аналогією закону на ст. 365 ЦК».

Відповідно до висновків експерта О.О. Козакова №108, №109 від 31.03.2017 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 106-107, 111-112) - ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21051, 1988 року випуску, кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року складає 19 143,05 грн, а ринкова вартість причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року складає 923,55 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку та відмовив в задоволенні позову в компенсації ? частки в спільному майні легкового автомобіля «ВАЗ 21051» та причіпа «КРАЗ 8138». З урахуванням вартості автомобіля та причепу, ОСОБА_3 має право на грошову компенсацію в розмірі 9 571,50 грн. за автомобіль та 461,70 грн. за причіп, на загальну суму 10033 грн.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 p.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо наявності, джерела придбання, вартості та часу придбання побутових речей та меблі, а саме: заявлених в позові кухонного меблевого кутка орієнтовною вартістю 4000 грн., стола кухонного орієнтовною вартістю 200 грн., 8 палаців орієнтовною вартістю 400 грн. загальною вартістю 3200 грн., пральної машинки автомат Samsung DIAMOND WF - 8590 NM W9 орієнтовною вартістю 2000 грн., пилососа орієнтовною вартістю 200 грн., праски орієнтовною вартістю 150 грн., холодильника LG GR - М 39QVC орієнтовною вартістю 2600 грн., ноутбука ASUS орієнтовною вартістю 4000 грн., бойлера орієнтовною вартістю 800 грн. У зв'язку з цим позовні вимоги в частині розподілу цього майна також не підлягають до задоволення у зв'язку з їх недоведеністю.

Щодо вимог про розподіл чотирьох теплиць арочних та оранжереї зі скла, які зведені на прибудинковій території житлового АДРЕСА_1, судом вірно встановлено, що жилий будинок та господарські споруди є одним єдиним об'єктом нерухомості, а господарські споруди є невід'ємними частинами цього майна. Стороною позивача не заявлено вимог про розподіл об'єкту нерухомості в натурі, тому розподіл окремих господарських споруд або визнання права власності на них окремо від вимог про поділ майна в натурі суперечить закону. Будівництво цих споруд є поліпшенням об'єкту нерухомості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині розподілу автомобіля та причепу підлягає зміні, з прийняттям в цій частині нової постанови шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості ? частини вартості автомобіля «ВАЗ 21051» у розмірі 9571, 50 грн. та причіпа «КРАЗ 8138» у розмірі 461,70 грн., на загальну суму 10033 грн.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ст.. 141 ЦПК України, у розмірі 251 грн. (100,33 грн. в суді першої інстанції та 150,50 грн. в суді апеляційної інстанції) грн., за позовні вимоги в частині стягнення компенсації за автомобіль та причіп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 у цій справі змінити в частині розподілу автомобіля ВАЗ 21051, 1988 року випуску, кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року та причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості ? частки автомобілю ВАЗ 21051, 1988 року випуску, кузов НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_2, дата реєстрація 20.01.1996 року в сумі 9 571,50 коп.; ? частки причіпу КРАЗ 8138, 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5, державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 19.01.1994 року в сумі 461,70 грн., а всього 10 033грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 251 грн.

В решті рішення Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: