Рішення

Іменем України

Справа № 712/2209/18

Провадження №2/712/1041/18

27 вересня 2018 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.

позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси за правилами загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа - Черкаська міська рада, про усунення перешкод в користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (бульв.Шевченка,8/1, м.Черкаси) 03 березня 2018 року звернулася з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_5 (бульв.Шевченка,8/2, м.Черкаси), посилаючись на те, що ОСОБА_1 являється власником ? частини будинку по бульв.Шевченка,8 в м. Черкасина підставі договору дарування від 28.12.1995 року, 1/4 частка даного будинку належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1994 року (1/8 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1991 року (1/8 частина). За домоволодінням по бульв. Шевченка,8 в м. Черкаси рахується 1105 кв.м. земельної ділянки, яка не приватизована, але межі земельних ділянок встановлені за взаємною згодою між співвласниками відповідно до часток у майні і дана згода посвідчена нотаріально 08.02.2011 року. Згідно даного документу земельна ділянка ОСОБА_1 складає 500 кв.м, земельна ділянка ОСОБА_5 складає 168 кв.м, спільна часткова ділянка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складає - 333 кв.м, на умовах оренди земельні ділянки складають відповідно у ОСОБА_1 77 кв.м. і у ОСОБА_5 - 27 кв.м. Межі земельних ділянок також погоджені з усіма суміжними земкористувачами, що підтверджується відповідним актом. В 2017 році між сторонами виник спір щодо встановлення порядку користування спільною ділянкою подвір'я 333 кв.м та з приводу даного спору судом розглядається в іншому провадженні. Весною 2017 року ОСОБА_5 на спільній частці земельної ділянки площею 333 кв.м самовільно збудувала фундамент під господарську будівлю розміром 1,75x2,75 м без оформлення відповідних документів дозвільного характеру і не погодивши будівництво з ОСОБА_1 З приводу самочинного будівництва з боку ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 13.05.2017 року звернулася зі скаргою до управління державно-будівельного архітектурного контролю Черкаської міської ради. Проведеною позаплановою перевіркою 25.05.2017 року були виявлені самочинно виконаний фундамент та ОСОБА_5 була притягнута до адміністративної відповідальності з покаранням у вигляді штрафу в сумі 4000,00 грн. Разом з тим ОСОБА_1 15.05.2017 року звернулася зі скаргою спочатку в прокуратуру міста Черкаси, а потім дану скаргу було переслано в відділ поліції. Згідно висновку Черкаського відділу поліції від 30.05.2017 року було встановлено на спільній земельній ділянці наявність самочинно збудованого фундаменту з боку ОСОБА_5 і рекомендовано відносно спору про знесення даного фундаменту звернутися до суду.Не зважаючи на припис про знесення самочинно збудованого фундаменту ОСОБА_5 18.06.2017 року на даному фундаменті збудувала з готових деревяних конструкцій господарську будівлю з дахом висотою 3,5 м. В той же день ОСОБА_1 викликала наряд поліції і знову на заяву ОСОБА_1 було зафіксовано факт будівництва та зроблено висновок від 27.06.2017 року про те, що для вирішення конфлікту про знесення самочинного будівництва необхідно звернутися до суду.20.06.2017 року ОСОБА_1 знову звернулася з заявою до управління державного архітектурного контролю ЧМР про те, що 18.06.2017 року відповідачка встановила на фундаменті господарську будівлю, на що отримала відповідь про те, що 25.05.2017 року ОСОБА_5 вручено припис про усунення виявлених порушень у термін до 25.11.2017 року. 30.11.2017р. ОСОБА_1 знову звернулася до управління державно- будівельного контролю Черкаської міської ради з скаргою про те, що пройшов 6-місячний термін для ОСОБА_5 для усунення виявлених порушень - знести фундамент та побудовану на ньому будівлю, а вона даний припис не виконала. Дана скарга була перенаправлена до управління інспектування Черкаської міської ради і дана інспекція зробила вихід на місце і знову зафіксувала порушення - самочинне будівництво з боку ОСОБА_5, при цьому провела фотографування та склала відповідний акт від28.12.2017р. та знову для вирішення питання про знесення даного самочинного будівництва звернутися до суду.Також установа «Укргеоінформ» при виготовленні технічної документації надавала можливий варіант користування вище вказаної земельної ділянки між співвласниками в натурі. Цей варіант користування фактично і існує і сторони так і користуються землею, в тому числі і сплачують податки. Але цей варіант чомусь не задовольнив відповідача по справі, що також примусило ОСОБА_1 звернутися до суду, хоч при наявності її згоди це питання можна було б вирішити в іншому порядку.Таким чином ОСОБА_5 самочинно збудувала на спільній частці земельної ділянки подвіря по бульв. Шевченка,8 м. Черкаси капітальний фундамент із залізобетону та на даному фундаменті звела господарську будівлю, яку використовує як туалет, душ. В даній будівлі проведено світло, каналізація, вода, тобто наявні всі ознаки капітальної споруди. Все зроблено в безпосередній близькості від будівель ОСОБА_1, а саме будинку та погреба. Біля будівлі зробила високі замощення з тротуарної плитки і в результаті вся вода стікає під погріб ОСОБА_1 та приводить до його руйнування. Також із даху даної будівлі вода стікає під будівлі ОСОБА_1 На зауваження про знесення даної будівлі ОСОБА_5 не реагує. ОСОБА_1 вважає її дії незаконними та просить усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні часткою спільної земельної ділянки площею 333 кв.м подвіря по бульв. Шевченка,8 м. Черкаси з боку ОСОБА_5 шляхом зобовязання знесення самочинно облаштованого фундаменту розміром 1,75x2,75 м. та господарської будівлі на ньому висотою 3,5 м, побудованих без належних відповідних документів дозвільного характеру; стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., банківські послуги 15 грн., витрати на копіювання в сумі 67,40 грн.

Провадження у справі відкрито 02.04.2018р. та розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження.

В ході підготовчого провадження ухвалою від 14.05.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи Черкаську міську раду, відповідачем наданий відзив на позов, позивачкою надана відповідь на відзив, 27.06.2018р. закрито підготовче провадження.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат ОСОБА_4 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з тих мотивів, що будівля, яку позивач просить знести є тимчасовою спорудою і дозвіл на її споруду від позивача ОСОБА_1 не вимагається, ця будівля не використовується в якості туалета та душа, як помилково вказує позивач в своєму позові. Вона використовується як кладова для зберігання інвентарю. Раніше дана споруда знаходилась на бетонному фундаменті, що було неправильно, про що Управлінням ДАБК ЧМР від 25.05.2017р. №21 був винесений відповідний припис, але на початку листопада 2017р. за 4 місяці до пред"явлення позову даний бетонний фундамент, на якому знаходиться дана споруда, був повністю демонтований, що також випливає із акту, складеного Управлінням ДАБК ЧМР від 06.11.2017р. №184, згідно якого припис про демонтування фундаменту виконано, також відповідачкою був сплачений штраф в розмірі 4250 грн. Таким чином, права позивача ОСОБА_1г. відповідачкою ОСОБА_5 по даній справі не порушені і в позові потрібно відмовити.Крім того, відповідачкою на правничу допомогу витрачено 3000 грн., дані витрати, якщо в позові буде відмовлено або якщо позов буде залишений без розгляду, необхідно покласти на позивача ОСОБА_1

У відповіді на відзив представник позивача адвокат ОСОБА_2 вказував, що доводи відзиву на позов не відповідають дійсності, акт від 06.11.2017р. про виконання відповідачкою припису про знесення бетонного фундамента є фіктивним, з даного приводу позивачка зверталась до інспекції та в подальшому до суду, оскільки спірну будівлю відповідачка використовує в якості туалету, у безпосередній близькості до погреба позивачки, до даної будівлі підведено світло воду, каналізацію, а тому вказана споруда не є тимчасовою, частково відповідачка демонтувала фундамент 19.04.2018р. після пред'явлення позову, що підтверджується висновком інспектора поліції за зверненням позивачки.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представники відповідача ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відповіді на відзив.

Представник ЧМР в судове засідання не з"явився, у наданому суду клопотанні просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши сторони по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником 3/4 частини будинку по бульв. Шевченка,8 в м. Черкаси на підставі договору дарування від 28.12.1995 року з (а.с.6), ОСОБА_5 є власником 1/4 частка даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1994 року (1/8 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1991 року (1/8 частина) (а.с.7,8), що підтверджується інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2018р. № 136978993. ( а.с.133)

До набуття сторонами прав співвласників рішенням народного суду Соснівського району м.Черкаси від 13.06.1977р. у справі № 2-709-1977 проведений реальний розподіл домоволодіння по вул.Шевченко (нині бульв.Шевченко),буд.8, м.Черкаси між співвласниками на той час домоволодіння ОСОБА_7 (8/10) та ОСОБА_8, ОСОБА_9 (2/10).

Згідно з планом встановлення меж ЧВ "Укргеоінформ" за 2010 рік (а.с.10) за домоволодінням по бульв. Шевченка,8 в м. Черкаси рахується 1105 кв.м земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, але межі земельних ділянок встановлені за взаємною згодою між співвласниками і дана згода посвідчена нотаріально 08.02.2011 року (а.с.9). Згідно даного документу земельна ділянка ОСОБА_1 складає 500 кв.м, земельна ділянка ОСОБА_5 складає 168 кв.м, спільна часткова ділянка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складає - 333 кв.м, на умовах оренди земельні ділянки складають відповідно у ОСОБА_1 77 кв.м. і у ОСОБА_5 - 27 кв.м.

Рішенням Черкаської міської ради від 25.10.2016р. №2-1190 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеутрою на земельну ділянку по бульв.Шевченка,8, громадянці ОСОБА_1 (існуюче домоволодіння)" надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_1 по бульв.Шевченка,8 (а.с.13).

В процесі оформлення позивачкою документів для приватизації частини земельної ділянки по бульв.Шевченка,8, м.Черкаси між сторонами виник спір щодо встановлення порядку користування спільним двором площею 333 кв.м, з приводу якого Соснівським районним судом м.Черкаси розглядається справа № 712/8943/17, ухвалою від 31.05.2018р. по даній справі була призначена судова експертизи. (а.с.131-132).

У березні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом в даній справі з приводу спору, який виник між сторонами у зв'язку з спорудженням відповідачкою весною 2017 року на земельній ділянці спільного користування площею 333 кв.м фундамент під господарську будівлю розміром 1,75x2,75 м без оформлення відповідних документів дозвільного характеру і погодження з ОСОБА_1, чим створила перешкоди останній у користуванні власністю.

Судом встановлено, що з приводу самочинного будівництва з боку ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 13.05.2017 року зверталась зі скаргою до управління державно-будівельного архітектурного контролю Черкаської міської ради (а.с.14).

Проведеною позаплановою перевіркою 25.05.2017 року був виявлений самочинно виконаний фундамент під господарську будівлю без оформлення відповідних документів дозвільного характеру, в зв'язку з чим був складений акт від 25.05.2017р. (а.с.78-85), припис від 25.05.2017р. (а.с.86) та ОСОБА_5 була притягнута до адміністративної відповідальності з покаранням у вигляді штрафу сумі 4000,00 грн.

20.06.2018р. ОСОБА_1 вдруге звернулась до управління державно-будівельного архітектурного контролю Черкаської міської ради, вказавши, що 18.06.2017р. співвласник ОСОБА_5 збудувала з дерев'яних конструкцій будівлю з дахом замість того, щоб зруйнувати фундамент. (а.с.16).

У відповіді від 26.06.2017р. № 682 позивачку інформовано про те, що 25.05.2017р. ОСОБА_5 внесений припис про усунення порушень до 25.11.2017р. (а.с.17).

30.11.2017р. ОСОБА_1 втретє звернулась до управління державно-будівельного архітектурного контролю Черкаської міської ради, вказавши, що припис про знесення фундаменту ОСОБА_5 не виконала, також звела високе замощення, з якого вода стікає до ОСОБА_1 у двір під її погріб, розташований поруч. З даху незаконної забудови вода теж стікає під погріб, що руйнує його, чим завдаються матеріальні збитки, тому просила притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності та змусити її знести незаконну забудову (а.с.18).

У відповіді від 29.12.2017 р. № 8071-2 позивачку інформовано, що проведено позапланову перевірку, під час якої задокументовано факт виконання припису про демонтування фундамента, на місці якого залишилась господарська споруда з дерев'яних дошок, біля якої виконано мощення з тротуарної плитки. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належать до самочинного будівництва зведення на земельній ділянці тимчасових будівель і споруд (навісів, альтанок, літніх душових, вбиралень тощо). За результатами перевірки складений акт від 28.12.2017р. з доданими фотоматеріалами (а.с.19-23).

Крім того, 26.06.2017р. позивачка звернулась до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області з приводу перевірки законності дій управління архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради за її зверненнями 13.05.2017р. та 20.06.2017р., також з приводу законності дій відповідачки позивачки зверталась до органів прокуратури та поліції та результати розгляду даних звернень оформлені висновками від 30.05.2017р. (ЄО № 25043 від 18.05.2017р.), від 27.06.2017р. (ЄО № 31520 від 18.06.2017р., ЄО № 31773 від 20.06.2017р., від 08.05.2018 року (ЄО № 19642 від 19.04.2018р.) якими рекомендовано звернутись до суду для вирішення цивільно-правового спору (а.с.31,32 ).

Після звернення до суду 06.04.2018р. позивачка звернулась до управління архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради зі скаргою на невиконання припису ОСОБА_10, яка не демонтувала фундамент, а звела на ньому господарську будівлю 2,75Х1,75 м висотою 3,5 м, яка має ознаки капітальної будівлі. За вказаним зверненням надано відповідь про перевірку буде проведено у присутності співвласників.

Згідно норм ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, положення вищевказаних норм ЦК України передбачають також обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК; п.22 цієї ж постанови Пленуму ВССУ - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до Постанови Кабінеті Міністрів України № 1109 від 30.09.2009 року тимчасові об'єкти /навіси, намети, кіоски, накриття, літні душові кабіни, теплиці, тощо/ віднесені до будівельних робіт, на виконання яких дозвіл не вимагається.

У ч. 4 ст. 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю певних осіб. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність особи протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері приватних відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами ЦПК України. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії особи є неправомірними, підстав для задоволення позову немає.

У пункті 38 постанови ОСОБА_11 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що відповідачка самочинно збудувала на спільній частці земельної ділянки капітальну споруду, з даху та замощення якої вода стікає під погріб та інші будівлі позивачки, що призводить до їх руйнування. Разом з тим, переконливих об'єктивних доказів у підтвердження позовних вимог суду не надано.

Так, позивачкою підтверджено, що за її скаргою управлінням архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради була проведена позапланова перевірка, в ході якої 25.05.2017 року дійсно був виявлений самочинно виконаний фундамент під господарську будівлю без оформлення відповідних документів дозвільного характеру, в зв'язку з чим був складений акт, припис про усунення порушень та відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності зі сплатою штрафу. Разом з тим, в подальшому на скарги позивачки щодо неналежного виконання відповідачкою припису про усунення порушень у відповіді від 29.12.2017 р. № 8071-2 управлінням архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради позивачку було проінформовано, що перевіркою задокументовано факт виконання припису про демонтування фундамента, на місці якого залишилась господарська споруда з дерев'яних дошок, біля якої виконано мощення з тротуарної плитки, з приводу якої роз'яснено, що відповідно до законодавства не належить до самочинного будівництва зведення на земельній ділянці тимчасових будівель і споруд.

Таким чином, доводи позивачки про порушення відповідачкою правил забудови були предметом розгляду компетентного органу влади та за наслідками перевірки зроблений висновок про виконання відповідачкою припису про усунення порушень у сфері містобудування та з приводу спірної будівлі після виконання припису про знесення фундаменту не підтверджено наявність підстав для віднесення зазначеної будівлі до самочинної забудови чи порушення при її будівництві будівельних норм і правил після виконання припису відповідачкою. Вказані висновки не оспорювались позивачкою в судовому порядку, не визнавались незаконними чи недійсними, а тому підлягають урахуванню.

Посилання позивачки на встановлення в діях відповідачки порушень у сфері містобудування при зверненнні до правоохоронних органів суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, оскільки здійснення контролю за дотримання законодавства у сфері містобудування не відноситься до компетенції поліції, оскільки вказаний правоохоронний орган наділений повноваженнями досудового розслідування для виконання завдань кримінального судочинства.

Також в ході розгляду справи судом роз'яснювалось сторонам право надання висновків експертів у галузі будівництва з питання наявності чи відсутності ушкоджень нерухомого майна позивачки та у позитивному випадку наявності ушкоджень визначення причин їх виникнення, однак про призначення експертизи з вказаних питань позивачка клопотань не заявляла, разом з тим вирішення даних питань потребують спеціальних знань у галузі, іншій ніж право.

Суд також враховує, що відповідачка у добровільному порядку додатково облаштувала на спірній тимчасовій споруді відливи, що підтверджується товарними чеками на придбання матеріалів (а.с.134 ), фотознімками (а.с.139-144).

Крім того, згідно пояснень позивачки з посиланням на матеріали експертизи у справі № 712/8943/17 розмір її погреба В на даний час складає 3,65Х2,50 з шийкою 2,71Х1,36 (а.с.138). Разом з тим, як було встановлено при вивченні в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи, останні зовнішні обміри погреба здійснювались у 1967 році у розмірах 2,59Х2,85 з шийкою 2,80Х1,15. Таким чином, встановлений факт зміни існуючих на даний час розмірів погреба у порівнянні із розмірами, зафіксованими даними технічної інвентаризації, проте коли та на яких підставах мала місце зміна розмірів погребу позивачкою не обгрунтовано, а відповідно не підтвердженою є правомірність його набуття у власність позивачкою в існуючих розмірах.

За таких обставин суд вважає недоведеними доводи позивачки про те, що мало міце ушкодження цілісності належного їй погреба чи інших будівель внаслідок стікання атмосферних опадів з даху та замощення тимчасової споруди відповідачки, оскільки належних та допустимих доказів таких фактів суду не надано.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не довела, що відповідачка порушує її права власника та що їй створені фактичні перешкоди для користування та розпорядження своїм майном, що згідно з положеннями ст. 391 ЦК України може бути підставою для задоволення позову.

Вирішуючи вимоги відповідачки про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачкою понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 3000 грн., що підтверджено квитанцією в матеріалах справи, детальним описом робіт (наданих послуг)виконаних адкотаком ОСОБА_4 згідно з умовами договоруу на надання правової допомоги( а.с.125, 151). Попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. відповідачкою був зазначений у відзиві на позов, що узгоджується з положеннями статті 178 ЦПК України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України).

З викладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа №907/357/16).

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду не подавалось, а тому суд вважає співмірним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., адже суд не може й не повинен ставати на бік однієї зі сторін провадження, порушуючи принципи диспозитивності та безсторонності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати в сумі 3000грн. підлягають до стягнення з позивача в зв'язку з відомою у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ОСОБА_10 вни про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою подвір'я по бульвару Шевченка,8, м.Черкаси площею 333 кв.м шляхом зобовязання знести самочинно облаштований фундамент розміром 1,75x2,75 м та господарську будівлю на ньому висотою 3,5 м, побудовану без документів дозвільного характеру.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, бульв.Шевченка,8/1, м.Черкаси, 18009) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2, бульв.Шевченка,8/2, м.Черкаси,18006) судові витрати на оплату правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 05 жовтня 2018 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання бульв.Шевченка,8, м.Черкаси, 18009

Відповідач: ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання бульв.Шевченка,8, м.Черкаси,18006

Третя особа: Черкаська міська рада, ідентифікаційний код 25212542, місце знаходження вул.Байди Вишневецького,36, м.Черкаси, 18000.