Справа№592/7726/18
Провадження №2/592/2580/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 40002, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: 40002, АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який підтримав в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він - ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є його рідною донькою, яка з 09.07.2004 року була зареєстрована в будинку за вказаною адресою. Після реєстрації відповідач, жодного дня не мешкаючи в спірному будинку, поїхала на заробітки до РФ, де уклала шлюб та змінила громадянство. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 майже 14 років без поважних причин не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1, а наявність її реєстрації за вказаною адресою створює незручності для ОСОБА_1, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1, в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити позовні вимоги.

Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями, загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування житлового будинку від 25.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №4402, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.10.2003 року (а.с.5-6).

З Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.06.2018 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_1 (а.с.10).

23.10.2010 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1» (а.с.10).

Згідно паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_2, виданого 25.11.2010 року, ОСОБА_2 з 11.02.2011 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

Відповідно до Свідоцтва про постановку на облік в податковому органі за місцем проживання на території Російської Федерації серія НОМЕР_4 від 23.03.2006 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, присвоєно ідентифікаційний номер платника податків № НОМЕР_3 (а.с.13).

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні належними та допустимими доказами довів, що ОСОБА_2 більше десяти років, без поважних причин, не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, однак залишається бути зареєстрованою за вказаною адресою, що позбавляє позивача можливості отримати субсидію і тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_3, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, керуючись ст. 206 ЦПК України, так як визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми до апеляційного суду Сумської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко