Справа № 448/1264/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/783/1742/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Мостиської районної державної адміністрації на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до відділу освіти Мостиської районної державної адміністрації Львівської області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Скасовано наказ № 182-о/с від 31.08.2016 року про звільнення ОСОБА_3, вчителя математики Крукеницької ЗОШ І-ІІІ ступенів, з роботи 31.08.2016 року у зв`язку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді вчителя математики Крукеницької ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцей Мостиської районної ради Львівської області.

Стягнуто з відділу освіти Мостиської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 109 500 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 100-103).

Дане рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу оскаржив відповідач - відділ освіти Мостиської районної державної адміністрації Львівської області.

Апелянт просить рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що у матеріалах справи є відсутньою довідка про доходи позивача, а тому вважає, що судом неправильно обчислено заробітну плату позивача за час вимушеного прогулу, оскільки згідно представлених апелянтом розрахунків до стягнення на користь позивача за час вимушеного прогулу підлягало 70 762 грн. 04 коп. (а.с. 105-108, 134-138).

Представник позивача подав до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні вимог цієї апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Вважає, що судом при ухваленні рішення по справі правомірно взято до уваги подану відповідачем довідку про середньомісячну заробітну плату за 2016 рік.

Вважає, що кількість днів вимушеного прогулу позивача на день ухвалення судом оскаржуваного рішення становила 425 днів, а не 408 робочих днів, виходячи з яких апелянтом і проведено розрахуноксереднього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

Вважає, що відповідачем/апелянтом не враховано тієї обставини, що розмір заборгованості за час вимушеного прогулу відповідачем не виплачено до цього часу, а відтак вважає, що відповідач повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (п.2 Порядку), яким (п.4) передбачено, що у випадку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

А пунктом 8 вище згаданого Порядку … встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з вище наведеного, для обчисленнясередньомісячної заробітної плати за загальним правилом беруться робочі дні/години, а календарні дні - лише у випадках, окремо обумовлених чинним законодавством.

В суді апеляційної інстанції представник позивача розбіжність між 425 днями вимушеного прогулу, застосованими судом першої інстанції і ним у його Відзиві на апеляційну скаргу, та 408 днями вимушеного прогулу, використаними апелянтом у розрахунках наведених у апеляційній скарзі, пояснив тим, що 408 - це кількість робочих днів за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по 17 квітня 2018 року включно, а для проведення розрахунківсереднього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача, необхідно застосувати 425 календарних днів за згаданий період.

В той же час, доводи позивача і його представника не містять посилань на чинне законодавство, яке б обумовлювало застосування до спірних правовідносин по даній справі саме календарних днів вимушеного прогулу, а не робочих, а відтак ці доводи до уваги прийматися не можуть.

Як також вбачається з вище згаданих положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, для такого обчислення підлягають до застосування дані конкретного працівника, зокрема: проведені саме йому виплати виходячи з відпрацьованих саме ним робочих днів/годин.

В той же час, визначаючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, суд взяв до уваги довідку відповідача від 23.02.2018 року про «заробітну плату вчителя математики з першою категорією на 23.02.2018 року», яка не містить даних про виплати, проведені саме позивачу ОСОБА_3, а також даних про відпрацьовані ним робочі дні чи години (а.с. 75).

Стороною позивача не подано до суду своїх розрахунків, які б спростовували детальний розрахунок середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по 17 квітня 2018 року включно на загальну суму 70 762 грн. 04 коп., який міститься у апеляційній скарзі.

Індиксація середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу, так само, як стягнення середнього заробітку за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку (в порядку, який передбачений статтею 117 КЗпП України), не були предметом позовних вимог ОСОБА_3, яким рішення по справі взагалі не оскаржувалося, а відтак доводи стосовно необхідності стягнення згаданих виплат, наведені стороною позивача в суді апеляційної інстанції, до уваги прийматися не можуть, оскільки такі вимоги мають самостійний характер і можуть бути предметом інших позовів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відділу освіти Мостиської районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою стягнути з відділу освіти Мостиської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по 17 квітня 2018 року включно в сумі 70 762 (сімдесят тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 04 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

В решті рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: