Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 752/14695/17-ц

провадження № 61-40875св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат,

представник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представники Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в складі суддіПлахотнюк К. Г. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Болотова Є. В., Кирилюк Г. М.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю.

Позовна заява мотивована тим, що з 28 липня 1986 року його багаторазово, згідно з відрядних посвідчень, відряджали у зону Чорнобильської катастрофи. Діяльність підприємства, на якому він працював, не була пов'язана із працею у радіаційному середовищі, тому він не був застрахований від радіаційного опромінювання. Довідкою від 15 червня 2000 року № 511411 спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії підтверджено, що він втратив 70 % працездатності та йому встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов'язана із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Також, Київська міська державна адміністрація видала йому посвідчення категорії І, серія НОМЕР_1 учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач посилався на те, що

27 лютого 2017 року звернувся до Державної адміністрації Управління праці та соціального захисту населення в Голосіївському районі м. Києва з клопотанням, в якому просив щорічно нараховувати та виплачувати йому допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, визначену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на момент виплати. Проте, відповідач відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що компенсація, передбачена цією статтею, виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, та що здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, кратному мінімальній заробітній платі, управління не має законних підстав. Позивач вважав, що встановлення Кабінетом Міністрів України розмірів відшкодування шкоди та пенсії є незаконним та порушує його конституційне право на достатній життєвий рівень.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд: зобов'язати відповідачів за 2000-2009 роки включно, 2016-2018 роки включно у відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, нарахувати йому допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, визначену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням критерію «мінімальна заробітна плата», розмір якої встановлюється на момент виплати; стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нараховані кошти за

2000-2009 роки включно, 2016-2018 роки включно, у вигляді допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, визначену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням критерію «мінімальна заробітна плата», розмір якої встановлюється на момент виплати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 червня

2018 року, позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що судами не встановлено підстав для відшкодування шкоди, завданої здоров'ю.

У липні 2018 року ОСОБА_3подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушені норми матеріального права, так як предметом спору є невідповідність статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції 2000 року, вимогам статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діє на теперішній час. Чинна редакція Закону не відповідає вимогам статті 22 Конституції України, тому застосуванню підлягає пункт 6 статті 10 ЦПК України та стаття 22 Конституції України, як норма прямої дії.

У вересні 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплатподали відзиви на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, йому встановлена ІІ група інвалідності з причин профзахворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою від 15 червня 2000 року № 511411 медико-соціальної експертної комісії.

28 лютого 2006 року Київською міською державною адміністрацією ОСОБА_3 видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серія НОМЕР_1.

У січні 2002 року ОСОБА_3 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про виплату компенсації на оздоровлення за 2000 та 2001 роки відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначена одноразова допомога йому була нарахована відповідно до розпорядження від 18 січня 2002 року № 701987 у розмірі 26,70 грн.

Розпорядженнями Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3 призначалися одноразові допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2000 року і по 2009 рік включно та за 2016, 2017 роки у порядку і розмірах, які були передбачені Кабінетом Міністрів України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес, саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило