П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділення частки майна в натурі, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що із 29.06.1995 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.07.2012. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказувала, що з моменту укладення шлюбу сторони проживали у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 який безоплатно винаймали згідно усної домовленості між подружжям та ОСОБА_5

На підставі заповіту ОСОБА_5 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_2) відповідач ОСОБА_3 (онук спадкодавця) став власником указаного будинку, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 21.12.1999 державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5068.

Вказувала, що майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат другого з подружжя, а тому його слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема у 2008-2009 роках проведено перепланування будинку, шляхом демонтажу стін, збільшено кількість житлових кімнат із 2 до 3; перебудовано велику ванну кімнату; за показаннями свідка майстра ОСОБА_6 безпосередньо позивачка сплатила за відповідні роботи кошти на суму 1100 доларів США; у 2000 році сторонами проведено всі комунікації та переплановано внутрішні інженерні мережі, замінено труби; виконано роботи по газифікації на суму 5592,00 грн.; у 2008-2009 змінено труби водопостачання та каналізації на суму близько 1000,00 доларів США за показаннями свідка ОСОБА_7, з яким розраховувалася саме ОСОБА_1; у період із 2001 по 2008 виконано будівельні роботи з капітального ремонту та саме позивачем придбано будівельні та оздоблювальні матеріали на суму 71859,35 грн., що стверджується накладними ПП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (ТОВ «Алегро-М»), а також свідченнями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6; у 2000-2001 за спільні кошти сторін перебудовано сарай, до якого здійснено прибудову площею 14,3 кв.м.; встановлено автономне опалення та змінено частково електропроводку; відремонтовано вікна та змінено міжкімнатні двері; облицьовано кахлем стіни та підлогу ванної кімнати; відремонтовано перекриття; покладено нову штукатурку.

Посилаючись на дані обставини, просила: - визнати житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 Закарпатської області - об'єктом спільної сумісної власності подружжя; - поділити житловий будинок з надвірними будовами в натурі, виділивши позивачу ОСОБА_1 одну житлову кімнату площею - 15,3 м.кв. та дитячу кімнату площею - 7,4 м.кв.; виділити відповідачу ОСОБА_3 одну житлову кімнату площею - 22,5 м.кв. та всі підсобні приміщення до будинку загальною площею 14,3 м.кв.(сарай, котельня).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На це судове рішення ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу. На обґрунтування посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права, у зв'язку з чим просить рішення місцевого суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим судом прийнято до уваги необ'єктивний висновок експерта № 58 від 15.01.2013, наданий у іншій цивільній справі № 712/21361/12; суд не сприяв призначенню повторної експертизи; позивачем не було оплачено будівельно-технічну експертизу, призначену у даній справі ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2015, оскільки він не отримував від експерта рахунку для сплати; у висновку експерта № 58 від 15.01.2013, наданому в іншій справі № 712/21361/12, не досліджувалися нові докази, які отримано лише у 2014 році - проектної документації ПАТ «Закарпатгаз» № 196 від 13.11.2014, у яких вказано, що роботи по газифікації проведено у 2005 році, а не у 1993, як зазначено у висновку експерта № 58 від 15.01.2013; таким висновком експерта було зменшено вартість будинку на 30%; при проведенні експертизи не могли враховуватися показання свідків, які підтверджують факт заміни труб водопостачання та каналізації у 2008-2009 роках, а також придбання будівельних матеріалів на суму 71859,35 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_12 просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.06.1995 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради актовим записом №349. 09.11.1995 у подружжя народився син ОСОБА_13.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2012.

Сторони визнають ту обставину, що з моменту укладення шлюбу вони проживали у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1, який безоплатно винаймали згідно усної домовленості між ними та ОСОБА_5.

На підставі заповіту ОСОБА_5 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_2) відповідач ОСОБА_3 (онук спадкодавця) став власником указаного будинку, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 21.12.1999 державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-5068.

Отже, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, що складається: цегла, під літ.А, дві кімнати, житловою площею 37,6 кв.м., загальнокорисною 68,4 кв.м., з надвірними спорудами: сарай - Б, 1-4 огорожа, №5 колодязь, розташований на земельній ділянці розміром 526 м.кв.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містила ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Встановлено, що раніше ОСОБА_1 зверталася із позовом до ОСОБА_3 (цивільна справа № 712/21361/12), у якому уточнивши позовні вимоги остаточно просила (а.с. 95-97 т. 1):

- визнати набутим у спільну сумісну власність за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухоме майно - меблі, побутову техніку, посуд та, в тому числі, легковий автомобіль марки «FORD» модель «Sierra 1.8», тип - седан - В, д.н.з НОМЕР_1, а також - грошові затрати на роботи та використані матеріали по проведенню капітального ремонту будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 66475,60 грн.; грошові затрати на роботи та використані матеріали на будівлю сараю під літерою ББ** (перебудований сарай) по АДРЕСА_1 у розмірі 35032,40 грн.;

- розділити в натурі спільне рухоме майно нажите під час шлюбу, виділивши ОСОБА_1 у особисту приватну власність меблі, побутову техніку, посуд (згідно вказаного ОСОБА_1 переліку). Загальна вартість такого майна становить 40850 грн.;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на грошові кошти вкладені в сімейний бюджет в сумі 60225 грн.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, за рахунок компенсаційних витрат на проведення капітального ремонту цього будинку та господарських будівель і споруд та грошових коштів вкладених до сімейного бюджету;

- визнати встановлений порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступним чином: ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4 виділити в користування житлову кімнату під №9 площею 15,3 м.кв та приміщення під №4 площею 7,4 м.кв.; ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату під №5 площею 22,5 м.кв., а всі підсобні приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1: коридор під №1 площею 7,5 м.кв, суміщений санвузол №2 площею 4,3 м.кв., кухню під №3 площею 10,6 кв.м. - залишити у спільному користуванні, при цьому врахувати інтереси непрацюючого сина ОСОБА_4;

- виділити ОСОБА_3 у особисту приватну власність рухоме майно, яким він користується - меблі, побутову техніку, посуд (згідно вказаного ОСОБА_1 переліку). Загальна вартість такого майна становить 40933 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості рухомого (хатнього) майна у сумі 83,0 грн.

На обґрунтування своїх вимог, зокрема, щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, зазначала, що такий будинок знаходився у незадовільному стані та потребував капітального ремонту, в ньому не було центрального опалення, газопроводу та водопостачання, дах місцями протікав. У зв'язку з відсутністю у них коштів на ремонт будинку, вона звернулась до своїх батьків і попросила надати їм грошову допомогу для проведення ремонту житла і покупку автомобіля. У вересні 2003 року її батько ОСОБА_14 продав квартиру в м. Мукачево за 7500 дол. США (39375 грн.), з яких 7300 дол. США він передав їй у позику. Діючи в інтересах сім'ї, вона передала отримані від батька кошти відповідачу і вони придбали за 5400 дол. США легковий автомобіль марки «FORD» модель «Sierra 1.8», д.н.з д.н.з НОМЕР_1, а решту суми коштів в розмірі 1900 дол. США сторонами було вкладено в капітальний ремонт будинку та допоміжних споруд. Крім цього, 25.03.2005 нею був отриманий споживчий кредит від АКБ «Правекс Банк» в сумі 1800 грн., який вона витратила в інтересах сім'ї на ремонт житла і погасила його до 25.03.2006. У 2006 році вона отримала споживчий кредит від ПАТ «ПриватБанк» в сумі 2000 грн., який також витратила на ремонт житла. Ними було проведено газ до будинку, встановлено лічильник, замінено каналізацію в будинку та на подвір'ї, проведено новий водогін, встановлено в кімнатах газові конвектори, замінено електропроводку та всі розетки і вимикачі, змінено міжкімнатні двері, змінено і відремонтовано вікна, покладено нові кахлі на стінах та підлозі у ванній кімнаті і кухні, змінено покриття на підлозі в кімнатах, відремонтовано перекриття на будинку, покладено нову штукатурку.

За результатом розгляду спору ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року у справі №712/21361/12 (а.с.54-59 т. 1), яким:

Визнано набутим у спільну сумісну власність за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:

- легковий автомобіль марки «FORD» модель «Sierra 1.8», тип - седан - В, шасі (рама) № НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1;

- меблі, побутову техніку, посуд (перелік майна зазначено в рішенні);

- грошові кошти затрачені подружжям на ремонт будинку АДРЕСА_1 в розмірі 66475,60 грн.

Розділено в натурі спільне рухоме майно нажите під час шлюбу подружжям, виділено:

- ОСОБА_1 - меблі, побутову техніку, посуд (перелік майна зазначено в рішенні) на загальну вартість 88078,0 грн.;

- ОСОБА_3 - меблі та побутову техніку (перелік майна зазначено в рішенні) на загальну вартість 3575,0 грн..

В рахунок компенсації суми 33237,80 грн. коштів, затрачених на ремонт будинку АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «FORD» модель «Sierra 1.8», тип - седан - В, шасі (рама) № НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1;

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права особистої власності на грошові кошти вкладені в сімейний бюджет у розмірі 60225,0 грн., визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок її компенсаційних витрат на проведення капітального ремонту цього будинку та грошових коштів вкладених до сімейного бюджету, встановлення порядку користування зазначених житловим будинком - відмовлено.

Таке рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Даним судовим рішенням, яке має преюдиціальне значення, встановлено наступні обставини:

з висновку судової будівельно-технічної експертизи №58 від 15.01.2013, виконаної за клопотанням сторін на підставі ухвали суду, вбачається, що ймовірна вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт будинку АДРЕСА_1 в період 1995-2012 р.р. становить 66475,60 грн. Частка виконаних допоміжних споруджень і покращень в житловому будинку по відношенню до ринкової вартості будинку складає 5/36;

з письмових висновків посадових осіб КП «БТІ м.Ужгород» від 18.02.2013 за №91, капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1, в період із 2004 по 2014 року не проводився. При проведенні дослідження на місці знаходження об'єкт експертизи та пояснень сторін по справі встановлено, що в середині житлового будинку проводились роботи по капітальному ремонту, вартість робіт становить 66475,60 грн., в тому числі вартість використаних матеріалів становить 33979,0 грн.;

згідно висновку експертизи №58 встановлено, що загальна площа будинку внаслідок демонтажу (перенесення) не несучих конструкцій (перегородок) змінилась мінімально, тільки на 2,6 м.кв. Житлова площа будинку в період з 1999 р. по 2012 р. збільшилась на 0,2 м.кв. тільки за рахунок кахельної пічки.

Суд дійшов висновку, що факт істотного збільшення вартості житлового будинку не підтверджено, тому немає підстав для визнання цього будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, із даного судового рішення слідує, що в рахунок компенсації суми 33237,80 грн. коштів, затрачених на ремонт будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 визнано в цілому право приватної власності на легковий автомобіль.

Тобто, за рішенням суду частка співвласника ОСОБА_1 (ч. 2 ст. 372 ЦК України) була збільшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, замість затрачених на ремонт будинку коштів у розмірі 33237,80 грн. їй було присуджено автомобіль в цілому.

Відтак, у справі, що розглядається наразі, посилання ОСОБА_1 на затрачені на ремонт будинку коштів - є небгрунтованими.

Посилання скаржника на те, що експертний висновок №58 від 15.01.2013 не базується на правильних вихідних даних, не відповідає дійсним об'ємам проведених ремонтно-будівельних робіт в будинку АДРЕСА_1 - є необгрунтованим, оскільки будь-яких зауважень до висновку ОСОБА_1 та її представник не мали, у рамках минулого судового провадження клопотання про призначення повторної експертизи не заявляли, судове рішення не оскаржували.

Крім того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2015 у даній справі за клопотанням позивача було призначено будівельно-технічну експертизу, яку позивач просив доручити провести ФОП судовому експерту Павлич О.В. Судовий експерт Павлич О.В. надіслав на адресу суду лист від 24.03.2017 № 007, в якому повідомив, що на адресу позивача надсилалися рахунки на оплату послуг з проведення експертизи, однак вона не була оплачена. До суду було повернуто матеріали цивільної справи № 308/14488/14-ц без виконання ухвали від 02.11.2015 у зв'язку з несплатою послуг з проведення експертизи (а.с.151-155 т. 1).

Таким чином, більше року позивач, за клопотанням якого було призначено експертизу, жодних дій по оплаті такої експертизи не вчиняв.

Після повернення справи до суду, знаючи підстави такого повернення справи судовим експертом, ОСОБА_1 не провела оплати послуг з проведення експертизи та не клопотала перед судом про направлення справи для проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 02.11.2015. Натомість її представник подав до суду нове клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, датоване 09.06.2017 (а.с.172 т. 1). У цьому клопотанні не зазначалось, що ОСОБА_1 не отримувала рахунок на оплату послуг з проведення експертизи. Клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, датоване 09.06.2017, є повністю ідентичне клопотанню від 04.06.2015 (а.с.102 т. 1).

Суд першої інстанції, вважаючи, що відповіді з аналогічних питань містяться у висновку експерта № 58 від 15.01.2013, у цивільній справі № 712/21361/12, вважав клопотання про призначення експертизи необгрунтованим.

Твердження скаржника про те, що в період з 2000-2001 роки проводились роботи по газифікації будинку суд не вважав істотним збільшення його вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, оскільки така обставина також досліджувалась висновком експерта № 58 від 15.01.2013 у цивільній справі № 712/21361/12.

Також суд першої інстанції правомірно критично оцінив надані позивачем видаткові накладні від 11.09.2000, 09.10.2001, 15.06.2003, 10.04.2008, видані ПП ОСОБА_8, де вказано розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_8 відкритий у АБ «Експрес-Банк», оскільки, згідно листа Мукачівської об'єднаної ДПІ від 06.07.2017 за №10/0709/08-00 про взяття на облік ФОП ОСОБА_8, у реєстраційних даних зазначено дату відкриття розрахункового рахунку у АБ «Експрес-Банк», вказаного в видаткових накладних, з 10.10.2008. Тобто, надані позивачем видаткові накладні видані до відкриття розрахункового рахунку вказаного в них.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано суду належних доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного будинку істотно збільшилась. Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року встановлено розмір грошових коштів, затрачених подружжям на ремонт будинку АДРЕСА_1 - 66475,60 грн., визнано їх спільною сумісною власністю подружжя та в рахунок компенсації суми 33237,80 грн. коштів, затрачених на ремонт будинку АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки «FORD» модель «Sierra 1.8», тип - седан - В, шасі (рама) № НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1.

Зважаючи на викладене, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним.

Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2018 року.

Головуюча:

Судді: