РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

28 грудня 2018 року Справа № 561/1141/18

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання Расевич Г. І.,

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою у обґрунтування якої зазначила, що між жителями с. Мутвиця Зарічненського району Рівненської області тривалий час існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово на місцевих пасовищах, згідно з якою сім'я (господарство) повинна відпасти колективну худобу за встановленим графіком.

Відповідно до встановленого графіку, 07 серпня 2018 року черга з випасання колективної худоби, у тому числі її трьох корів, була за господарством подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які замість себе найняли за гроші випасати корів ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Під час випасання череди корів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зникла належна їй 4-річна тільна корова приблизною вагою 400 кг. Тварина не повернулася з пасовища.

Пошуки корови упродовж перших днів після зникнення не принесли результатів.

Зарічненське Відділення поліції Варашського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області розглянуло звернення позивачки, однак відмовило у внесенні відомостей щодо зникнення її корови до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зважаючи на відсутність відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення. У жовтні 2018 року були віднайдені рештки зниклої корови. У звязку з цим просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь збитки у розмірі 12 000,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Представник відповідачів - адвокат ОСОБА_5 подав на адресу суду відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав того, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи повинна відшкодовуватись в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки худобу належну позивачці випасали безпосередньо за домовленістю між відповідачами пастухи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 то вони взяли на себе зобовязання по її збереженню на час її випасу про що не заперечувала позивачка, то вони повинні нести відповідальність за її втрату. Вказує, що належними відповідачами по справі повинні бути саме брати ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задоволити.

Представник позивачки у судовому засіданні пояснив, що у с. Мутвиця Зарічненського району Рівненської області між жителями існує усна домовленість про випасання колективної худоби. 07 серпня 2018 року черга по випасанню належала подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які передоручили випас належних позивачці трьох корів братам ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після пригону з пасовиська було виявлено відсутність однієї тварини. Пошуки результатів не дали. Вказав, що оскільки відповідачі повинні були випасати череду у цей день то і вони несуть обовязок за збереження тварин і тому повинні відшкодувати позивачці заподіяну шкоду.

Відповідачі просили у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву у звязку з тим, що фактично корів 07 серпня 2018 року не випасали, а випасали брати ОСОБА_7.

Представник відповідачів у судовому засіданні пояснив, що оскільки 07 серпня 2018 року корів випасали пастухи брати ОСОБА_7, з якими жителі с. Мутвиця періодично домовляються про випасання худоби то і вони повинні відповідати за заподіяну позивачці шкоду.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 07 серпня 2018 року випасав череду корів у с. Мутвиця Зарічненського району Рівненської області в тому числі корів позивачки. Під час початку випасання корів не перераховував, тому підтвердити, що саме трьох корів позивачки він випасав не зміг. Вказав, що після пригону тварин з пасовища було повернуто ОСОБА_1 дві корови, пошуки третьої виявились безрезультатними.

Суд, зясувавши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, давши належну оцінку доказам, зібраним в ході розгляду справи приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону (ч. 1 ст. 1130 ЦК України).

Судом встановлено, що між мешканцями с. Мутвиця Зарічненського району Рівненської області існує домовленість по випасанню належної їм великої рогатої худоби на місцевих пасовищах за встановленим графіком.

07 серпня 2018 року черга з випасання колективної худоби, у тому числі трьох корів позивачки, була за господарством подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачів по справі, які замість себе, за плату, найняли для випасання корів братів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (далі пастухи).

Під час випасання у цей день пастухами не повернулась з пасовища належна на праві власності позивачці чотирирічна корова орієнтовною вагою 400 кг, пошуки якої результату не принесли. І лише у жовтні 2018 року були віднайдені імовірно її кістки.

Згідно ст. 1 визначення основних термінів Закону України від 25.06.1992, № 2498-XII "Про ветеринарну медицину" ветеринарними документами є документи дозвільного характеру, до яких належать міжнародний ветеринарний сертифікат, ветеринарне свідоцтво, ветеринарна картка, ветеринарна довідка та ветеринарно-санітарний паспорт на тварину, видані державними ветеринарними інспекторами або уповноваженими чи ліцензованими лікарями ветеринарної медицини, що підтверджують ветеринарно-санітарний стан тварини, якість та безпечність продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, патологічного матеріалу та кормів.

Згідно ч. 4 Розділу І Порядку ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби затвердженого (Наказом Міністерство аграрної політики та продовольства України, від 04.12.2017, № 642 "Про затвердження Порядку ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби та Порядку оформлення і видачі паспорта великої рогатої худоби", ч. 4. Ідентифікація та реєстрація великої рогатої худоби здійснюється з метою, зокрема забезпечення візуальної ідентифікації кожної тварини в стаді, підтвердження права власності на тварину.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів щодо належності їй на праві власності корови, за втрату якої вона вимагає відшкодування.

Позивачем до матеріалів позовної заяви не додано та під час судового розгляду не отримано доказів, щодо ідентифікації саме втраченої тварини, а саме будь яких ідентифікуючих документів, як от ветеринарного паспорта та ветеринарними картками до нього.

Актом № 1709 від 03 жовтня 2018 року, складеним, комісією у складі сільського голови Морочненської сільської ради Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_9, спеціалістом землевпорядником сільської ради ОСОБА_10, жителем села Мутвиця ОСОБА_11 проведено обстеження 03 жовтня 2018 року місця загибелі корови, яка належала ОСОБА_11 та підтверджено її загибель. У довідці Морочненської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 1710 від 03 жовтня 2018 року за підписом сільського голови вказано, що вартість за одну голову (ВРХ) на території сільської ради сягає 12 000,00 14 000,00 гривень. Вказані документи не містять ідентифікуючих ознак тварини, яка пропала.

У судовому засіданні оглянуто роздруковані фотографії у кількості 2-х шт. на яких зображено череп та кістки тварини, імовірно корови, проте з них не можна дійти до висновку, що це саме корова, яка належала позивачці.

Свідок ОСОБА_11 чоловік позивачки у судовому засіданні показав, що 07 серпня 2018 року належних їм корів випасали жителі с. Мутвиця брати ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Під час вигону тварин на пасовисько його дома не було, лише ввечері він довідався, що одна із його корів не повернулась з пасовиська. Результати пошуку впродовж наступних днів були безрезультатними.

Вирішуючи питання щодо того, яка правова норма підлягає застосуванню до вказаних правовідносин судом встановлено, що ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611, ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Розмір збитків у сумі 12 000 грн., заявленої до відшкодування позивачкою, що заперечується відповідачами та є предметом доказування позивачкою не доведено. Вказаний розмір збитків ґрунтується на припущеннях щодо ваги корови, яка загинула, її вгодованості, віку, вартості і належних доказів в підтвердження зазначеного позивачем не подано.

Разом з тим, на момент загибелі корови, як вказано позивачкою 07 серпня 2018 року, а також в ході судового розгляду не доведено, що саме корова належна позивачці загинула. У позовній заяві зазначено, що це тільна корова віком 4 роки, приблизною вагою 400,00 кг, що є оціночними судженнями.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6, 7 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 12 000,00 грн. не підлягають до задоволення.

За нормою п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на позивача.

З огляду на викладене на підставі ст. ст. 509, 526, 623, 626 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН невідомий), ОСОБА_4 (місце реєстрації та проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН невідомий) відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. В. Дідик