Справа № 345/2090/18
Провадження № 22-ц/4808/150/18
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

за участі представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Калуського міськрайонного суду у складі судді Кардаш О.І., ухвалене 10 серпня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 04.04.2015 року водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що між м.Калуш та с.Вістова Калуського району вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм помер на місці події.

12.12.2017 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подала заяву про виплату страхового відшкодування до МТСБУ з проханням здійснити виплату витрат на поховання у розмірі 17250,00 грн. та відшкодування на утримання у розмірі 43848,00 грн. Загальна сума страхового відшкодування становила 58464,00 грн.

Проте листом від 09.01.2018 року МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, тоді як ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

В даному переліку не зазначена, як підстава для відмови у проведенні регламентної виплати - добровільне відшкодування шкоди власником джерела підвищеної небезпеки, на що зіслалось у своєму листі МТСБ.

Посилаючись на положення ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на те, що на час ДТП (04.04.2015 року) мінімальна заробітна плата становила 1218 грн., позивач просила суд стягнути з МТСБ 58 464,00 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 58 464,00 (п'ятдесят вісім тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні страхового відшкодування.

Моторне (транспортне) страхове бюро України на рішення суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки, коли МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом.

Однак, у позовній заяві ОСОБА_2 не зазначено, який з перелічених пунктів є підставою для звернення з позовною заявою до МТСБУ про здійснення регламентної виплати. Лише з відповіді на відзив можна припустити, що позивач вважає, що водій ОСОБА_5 на дату ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому МТСБУ на підставі підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 Закону зобов'язане сплатити за нього відшкодування. Проте, позивачем не надано жодного доказу про те, що на дату ДТП водій ОСОБА_7 не мав страхового поліса. Інформація від самого ОСОБА_5 з цього приводу відсутня, як і відсутня його адреса у матеріалах справи.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що ст.37 Закону містить виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Однак, МТСБУ відмовляючи позивачці у виплаті, керувалося п.32.1 ст.32 Закону, відповідно до якого МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатацї забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Апелянт також зазначив, що згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняєтся виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Із постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29.10.2015 року вбачається, що у ході досудового слідства від ОСОБА_2 поступила заява проте, що за фактом ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 претензій матеріального та морального характеру до водія ОСОБА_5 немає, завдану матеріальну шкоду відшкодовано.

Апелянт вважає необгрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що з тексту постанови про закриття кримінального провадження від 29.10,2015 року неможливо встановити, що ОСОБА_5 шкода відшкодована у повному обсязі, а також в постанові не встановлено розміру заподіяної позивачці шкоди у грошовому еквіваленті. При цьому судом не встановлено, в якому саме розмірі відшкодована шкода ОСОБА_5, а отже суд не мав підстав стверджувати, що шкода відшкодована не у повному розмірі.

Апелянт також звернув увагу на те, що у разі стягнення з МТСБУ коштів, у страхового бюро на підставі п.38.2.1 Закону виникне право регресної вимоги до ОСОБА_5, що може призвести до колізії у випадку, якщо шкода була відшкодована ним навіть не у повному обсязі.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу МТСБУ, у якому зазначив, що відповідно до виписки з сайту МТСБУ поліс на транспортний засіб ОСОБА_5 не знайдено, а тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на що посилається апелянт.

Крім того, стороною відповідача не доведено належними і допустимими доказами факту відшкодування шкоди ОСОБА_5

З огляду на те, що потерпілі особи вільні у виборі способу захисту своїх прав та їх реалізації, то відсутність претензій до винуватця не означає відсутності претензій до МТСБУ та не позбавляє права на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону.

Представник ОСОБА_2 також звернув увагу на те, що спір стосується зокрема відшкодування витрат на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а відповідач не надав доказів на підтвердження факту відшкодування шкоди дітям загиблого.

З наведених підстав ОСОБА_8 просив залишити апеляційну скаргу МТСБУ без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, (а.с.104-106).

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав,просив її задоволити.

Апеляційним судом викликалися до суду позивач та в якості свідка ОСОБА_5, однак будучи належно повідомлені до суду не з»явилися. Представник позивача просив слухати справу у його відсутність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 04.04.2015 року водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що між м.Калуш та с.Вістова Калуського району вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм помер на місці події (а.с. 12-18).

05.04.2015р. вказаний факт було внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та відкрито кримінальне провадження.

Постановою від 29.10.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 05.04.2015р. закрито у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_6, який загинув у вищевказаній ДТП, (а.с.3), а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - неповнолітніми дітьми покійного (а.с.10,11).

12.12.2017 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.5).

Заява подана відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з клопотанням здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 04.04.2015 року. При цьому зазначено, що розмір відшкодування для дружини - ОСОБА_2 - 17 250,0 грн (витрати на пам'ятник - ст.27.4 Закону), відшкодування для сина ОСОБА_3 21 924,0 грн. (відшкодування на утримання - 27.2 Закону), відшкодування для сина ОСОБА_4 (відшкодування на утримання - ст.27.2 Закону), а всього разом - 58 464,00 грн., (а.с.5,6).

Листом від 09.01.2018 року №3.1-05/688 МТСБУ відмовило ОСОБА_2 у виплаті вищевказаного відшкодування (а.с.28).

Відмова мотивована тим, що згідно постанови про закриття кримінального провадження УМВС України в Івано-Франківській області від 29.10.2015 року винна особа - ОСОБА_5, відшкодував шкоду і претензій матеріального і морального характеру ОСОБА_2 до винної особи не має. З огляду на зазначене, на даний час МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, у зв'язку з тим, що матеріальну і моральну шкоду відшкодовано.

У зв'язку з відмовою МТСБУ у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 1187 ЦК України, зазначивши, що особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання, тобто без встановлення вини. Враховуючи, що ОСОБА_5 перебував за кермом автомобіля НОМЕР_1, то він несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Водночас суд встановив, що відповідно до виписки з сайту МТСБУ щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ поліс на транспортний засіб НОМЕР_1 не знайдено, отже на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 не була застрахована. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідно до пункту «а» ст.41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих повинно відшкодувати позивачеві та її дітям шкоду у розмірі, встановленому ст.27.2 та 27.4 Закону.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦК України з таких підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В той же час статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4)

Згідно положень ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли страхове відшкодування здійснює МТСБУ.

Зокрема згідно підпункту а) пунтку 41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

Також встановлено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, (41.3).

Таким чином, правовий аналіз вищевказаних положень законодавства вказує на те, що якщо транспортний засіб, яким завдано шкоди, не застрахований його власником, то страхове відшкодування потерпілим здійснює МТСБУ. При цьому Законом встановлені види шкоди, які підлягають відшкодуванню, а саме: у разі смерті потерпілого - відшкодування шкоди непрацездатним особам, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання (ст.1200 ЦК України, п.27.2 Закону); відшкодування витрат на поховання (п.27.4 Закону); відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника (п.27.4 Закону).

Як зазначено вище, ДТП внаслідок якої загинув потерпілий ОСОБА_6, мала місце за участю автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1, власником якого та водієм є ОСОБА_5 Кримінальне провадження від 29.10.2015 року відносно ОСОБА_5 закрито, у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до виписки з сайту МТСБУ щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ поліс на транспортний засіб НОМЕР_1 не знайдено (а.с.68). Таким чином, на момент вчинення ДТП автомобіль ОСОБА_5 не був застрахований.

Вказана обставина не спростована відповідачем по справі (апелянтом) МТСБУ у відповідності до положень ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України належними та допустимими доказами. Відтак в силу дії підпункту а) пунтку 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування потерпілим відшкодовує МТСБУ.

Згідно довідки Вістівської сільської ради від 13.11.2017 року №1147 на день смерті ОСОБА_6 до складу сім»ї входили: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

Із довідки Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23.11.2017 року №4982 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію по втраті годувальника №164533 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1742,40 грн. (а.с.25).

Таким чином, діти покійного ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є непрацездатними особами, які були на його утриманні та мають право на відшкодування шкоди на підставі за у розмірах встановлених ст.1200 ЦК України та п.27.2 Закону, а саме - не менше, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Із квитанції від 01.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на спорудження надгробного пам'ятника витрачено кошти в розмірі 17250,00 грн. (а.с.21,22).

За правилами п.27.4 Закону, загальний розмір відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто в даному випадку сукупний розмір відшкодування на поховання та спорудження надгробного пам'ятника становить 14 616,0 грн. (1218,0 грн. * 12 міс.)

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з посиланням на заяву ОСОБА_2, написану в межах кримінального провадження, про відшкодування їй водієм ОСОБА_5 завданої матеріальної шкоди та відсутністю до нього претензій матеріального та морального характеру, з огляду на наступне.

Як вбачається з тексту постанови про закриття кримінального провадження від 29.10.2015 року, «… У ході досудового слідства від ОСОБА_2 поступила заява про те, що за фактом ДТП, унаслідок якої загинув чоловік ОСОБА_6, претензій матеріального та морального характеру до водія ОСОБА_5 не має, завдану матеріальну шкоду відшкодовано…» (а.с.13).

На виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 12.11.2018 року Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області апеляційному суду надано матеріали кримінального провадження №0000085 в одному томі на 214 арк.

У матеріалах кримінального провадження міститься заява, написана ОСОБА_2, з якої вбачається, що 05.04.2015 року вона одержала кошти від гр. ОСОБА_5 на поховання її чоловіка ОСОБА_6 У заяві також зазначено, що ОСОБА_2 претензій матеріального та морального характеру до гр. ОСОБА_5 не має і в майбутньому мати не буде.

Текст заяви написаний 05.04.2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чичилою А.І., зареєстровано в реєстрі за №760 (том-1, а.с.136).

Таким чином, зі змісту заяви ОСОБА_2 можна зробити висновок, що остання отримала від ОСОБА_5 кошти на поховання її чоловіка.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що витрати на спорудження надгробного пам'ятника ОСОБА_2 понесла 01.10.2016 року (а.с.22), а заява написана нею 05.04.2015 року, що об'єктивно виключає можливість відшкодування водієм ОСОБА_5 такого виду матеріальної шкоди станом на 05.04.2015 року.

Відповідно до п.27.5 ст.27 Закону«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Враховуючи вищенаведене, а також ліміти страхового відшкодування, встановлені у пунктах 27.2, 27.4 ст.27 Закону, апляційний суд вважає обгрунтованим рішення суду першої інстанції про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_2 58 464,00 грн. (14 616,0 грн. + 43 848,0 грн.) страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.