справа № 198/745/18
провадження № 2/0198/299/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з місця реєстрації,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з місця реєстрації.

Ухвалою від 22 жовтня 2018 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Позивач на виконання вимог ухвали надав відповідні документи, при цьому в обґрунтування позову зазначаючи, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Східна (раніше Комсомольська), буд. 24.

Окрім позивача та членів його сімї у вказаному житловому приміщенні зареєстрований ОСОБА_2 Разом з тим, відповідач не проживає у житловому будинку та не приймає участі в його утриманні.

На підставі викладеного ОСОБА_1 змушений звернутись до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Східна (раніше Комсомольська), буд. 24, а також зняти його з місця реєстрації.

Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 листопада 2018 року.

26.11.2018 р. підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою учасників справи.

17.12.2018 р. підготовче провадження закрито, вирішено питання про виклик свідків та призначено судовий розгляд цивільної справи.

Відповідач відзиву на позов не надав, про розгляд справи судом повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, заяв про поважність причин неявки в судове засідання та про розгляд справи за його відсутності також не подавав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, оцінивши повно, всебічно та обєктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.12.2003 р. ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Східна (раніше Комсомольська), буд. 24. Право власності зареєстровано за позивачем 07.02.2004 р. в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 32-33).

Згідно з довідкою № 1783, виданою Юрївською селищною радою Юрївського району Дніпропетровської області 28.09.2018 р., у вказаному житловому будинку зареєстрований та проживає позивач разом з членами сімї дружиною та двома неповнолітніми дітьми. При цьому, у домоволодінні також зареєстрований, однак фактично не мешкає, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач спільного господарства з сімєю ОСОБА_1 ніколи не вів, з моменту реєстрації не проживає у спірному житловому приміщенні. Позивач ніяких договорів тимчасового користування житлом (оренди, найму чи піднайму) зі ОСОБА_2 не укладав та ніяких обовязків перед ним не має.

Акти обстеження фактичного проживання, складені депутатами селищної ради 11 та 27 вересня 2018 року, свідчать про те, що відповідач за адресою зареєстрованого місця проживання дійсно не мешкає (а.с. 26-27).

Дослідивши докази у їх сукупності, суд доходить переконливого висновку, що відповідач не належить до членів сімї позивача, тривалий час не проживає у спірному домоволодінні, чим перешкоджає ОСОБА_1 у здійсненні ним права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном.

Позивач в свою чергу ніяких перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права останній не звертався. Спроб вселитись до житлового приміщення ОСОБА_2 не робить, не приймає участі в утриманні будинку.

Викладені обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 р у цивільній справ № 6-709цс16.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не належить до членів сімї ОСОБА_1, не проживає в житловому будинку без поважних причин протягом тривалого часу, суд вважає необхідним частково задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Східна (раніше Комсомольська), буд. 24.

Водночас, щодо позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється серед іншого на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає із указаної норми, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, тому заявлені позовні вимоги в цій частині суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з місця реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Східна (раніше Комсомольська), буд. 24.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (раніше Комсомольська), буд. 24.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя: І.О.Гайдар