Справа № 341/1545/17
Провадження № 22-ц/779/664/2018
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 12 березня 2018року, у складі судді Максимчиним Ю.Д., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в сумі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31.08.2017 року заборгованість за кредитом становить 91 663,40 грн просив стягнути вказану суму боргу з відповідачки.

Рішенням Галицького районного суду від 12 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 91 663,40 грн., з яких: 3792,54 грн заборгованість за кредитом; 83483,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 4387,03 заборгованість за пенею та комісією; 0,00 траф (фіксована частина); 0,00 штраф (процентна складова. Вирішено питання судових витрат.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначила, що банком не доведено існування боргу. Наявність анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір. В анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов»язання, не зазначена сума кредиту, а також умови та правила надання банківських послуг нею не підписувались, що свідчить про те, що такі не розповсюджуються на неї.

Апелянт не заперечує факт отримання банківської картки, однак посилається на те, що така картка була отримана нею виключно для отримання платежів, вважає, що до даних правовідносин слід застосувати строк позовної давності.

Апелянт просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з»явився, надіслала на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи у зв»язку з перебуванням представника банку у відпустці.

З огляду на те, що апелянт ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилася повторно та відсутні підстави для визнання причин неявки представника ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання поважними, колегія суддів, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, дійшла висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до положень пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Івано-Франківської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до анкети-заяви б/н від 28.02.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку кредитка «Універсальна», при цьому анкета-заява не містить даних про отримання нею встановленого кредитного ліміту за даною кредитною карткою.

За умовами заяви-анкети ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № SAMDN6854 від 28.02.2012 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 31.08.2017 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить - 9 комісія 1663,40 грн., з яких 3792,54 грн., заборгованість за процентами 83483,83 грн., та 4387,03 грн комісії (а.с.4-5).

Постановляючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов»язання, в зв»язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з позичальника.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Цивільне судочинство, відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору шляхом підписання останньою 28.02.2012 року анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

На підтвердження вимог про неналежне виконання відповідачем умов договору позивач представив розрахунок заборгованості за договором № SAMDN6854 від 28.02.2012 року станом на 31.08.2017 року.

Разом з тим, підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить номера договору, номера платіжної картки «Універсальна» із зазначенням строку пільгового періоду та розміру кредитного ліміту.

Доказів того, що відповідач підписала Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи - позивачем не представлено.

Натомість у розрахунку заборгованості за кредитним договором вказано номер договору № SAMDN6854 від 28.02.2012 року та відсутні дані про надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 300 грн, як про це зазначено у позовній заяві.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 85) вбачається, що клієнту ОСОБА_1 28.02.2012 року було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1, встановлено кредитний ліміт 300 грн. та в цей же день, у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, було збільшено кредитний ліміт до 3900 грн. Строк дії кредитної картки «Універсальна 55 днів» - 10/15.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 за період з 02.01.2000 по 02.02.2018 року вбачається що 28.02.2012 року відповідачці встановлено кредитний ліміт 300 грн. та збільшено кредитний ліміт до 3900 грн.

Як розрахунком заборгованості за кредитним договором так і випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості здійснено 12.06.2014 року в сумі 12,97 грн., при цьому мало місце автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_2 (а.с.82)

Останнє поповнення готівкових коштів через термінал у сумі 99 грн. було здійснено 26.12.2013 року, платник: тел. (НОМЕР_3), саме така контактна інформація (номер телефона) зазначена в анкеті-заяві ОСОБА_1

Таким чином встановлені обставини в їх сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 не зважаючи на відсутність інформації щодо отриманих коштів по картковому рахунку в анкеті-заяві, користувалася кредитними коштами ПАТ КБ «Приватбанк» та вносила платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 20.10.2017 року, а відповідач в свою чергу просила застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, однак вказані обставини залишились поза увагою суду.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов»язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Із матеріалів справи встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 внесла 26 грудня 2013 року, при цьому заборгованість за кредитним договором станом на цей день становила: 3792,54 грн за кредитом та 848,27 грн за процентами.

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено обов»язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості).

Таким чином, перебіг строку слід обчислювати з січня 2014 року, тобто з наступного місяця після часткового погашення відповідачем у грудні 2013 року суми заборгованості за кредитом.

Оскільки позивач пред»явив позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у 20.10. 2017 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити за спливом позовної давності.

У зв»язку з наведеним, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.02.2012 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення .

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин