ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/8723/18

Провадження № 22-ц/818/1599/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.,

судді - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

відповідач:

ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу № 643/8723/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова 01 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Коротким І.П., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обгрунтування позову зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АЕ9929952 від 23 липня 2016 року, згідно умов якого страховик зобовязується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником під час експлуатації автомобіля НОМЕР_1. 09 березня 2017 року у місті Харкові на перехресті Білгородське шосе та вул. Рудика сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів: автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5 Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні ДТП. В результаті ДТП автомобіль «Nissan Primera» отримав пошкодження. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в сумі 20063,73грн. Відповідно до пояснень відповідача в адміністративних матеріалах та фото з місця пригоди, автомобіль відповідача використовується в якості таксі. Згідно умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу коригуючий коефіцієнт сфери використання транспортного засобу нижче, ніж коефіцієнт його фактичного використання (використання в сфері таксі). Таким чином, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення 50% суми виплаченого страхового відшкодування. 18 квітня 2018 року між нею та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого вона отримала право вимоги за вказаним договором страхування.

Просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 10032,33 грн. та судові витрати.

Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що надані позивачем докази дають змогу лише припускати про використання транспортного засобу відповідачем як таксі і не породжують у суду беззаперечне переконання у такому факті.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт використання автомобіля відповідачем в якості таксі підтверджується поясненнями самого відповідача, фото з місця ДТП, копією протоколу з місця ДТП з схемою ДТП та копією постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року.

В разі наявності у суду сумнівів щодо цих доказів, судом мали бути проведені дії щодо встановлення фактичної роботи відповідача у службі таксі та використання свого автомобіля в комерційних цілях для перевезення пасажирів шляхом витребування додаткових доказів та пояснень в учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 09березня 2017 рокуу місті Харкові на перехресті вулиць Білгородське шосе та Рудика сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів: автомобілем НОМЕР_2під керуванням ОСОБА_2, автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано винними у скоєнні ДТП.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України).

Під час ДТП автомобіль «Nissan Primera», що належить ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 9929952 застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО»; страхова сума (ліміт відповідальності) 100000грн. за шкоду, заподіяну майну.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно положень ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійсненого виплату в розмірі 20063,73грн., що підтверджується ксерокопіями страхового акту із доповненнями до нього, а також ксерокопіями платіжних доручень від 30 травня, 07 серпня та 23 жовтня 2017 року.

18квітня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого остання отримала право вимоги за вказаним договором страхування.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що автомобіль відповідача використовується в якості таксі. Згідно умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу коригуючий коефіцієнт сфери використання транспортного засобу нижче, ніж коефіцієнт його фактичного використання (використання в сфері таксі). З урахуванням цих обставин відповідач повинен в порядку регресу сплати 50% вартості страхового відшкодування.

Статтею 38.1 Закону визначений перелік підстав подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Так, згідно п. 38.1.1. частини 38.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 38-1.1 якою визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем ксерокопія фотографії з місця ДТП та ксерокопія пояснень ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечними доказами підтвердження факту використання відповідачем свого автомобіля в якості таксі.

З фотокартки неможливо встановити номер автомобіля, а в своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що працює «такси». Місце роботи, тобто, підприємство або що він є ФОП у сфері перевезень та що використовує цей автомобіль у якості таксі ним не зазначено.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюється Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Згідно п.7 цього Закону ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів.

Будь-яких доказів з приводу отримання відповідачем дозвільних документів на використання свого автомобіля в якості таксі або укладання ним трудового договору з відповідною організацією з надання послуг таксі і т.і., ані суду першої інстанції ані апеляційному суду не надано.

Посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що в разі наявності у суду сумнівів щодо цих доказів, судом мали бути проведені дії щодо встановлення фактичної роботи відповідача у службі таксі та використання свого автомобіля в комерційних цілях для перевезення пасажирів, шляхом витребування додаткових доказів та пояснень в учасників справи є безпідставні.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

За таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 грудня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_6