Справа № 183/3364/17
№ 2/183/1371/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

18.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 23.01.2002 року помер її батько ОСОБА_5, який за життя був власником житлового будинку по вул.Осіпенко, 60 в м.Новомосковську Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що вона та відповідач по справі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 08.06.2017 року вона звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, оскільки нею було пропущено встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Між тим, ОСОБА_1 зазначає, що на момент відкриття спадщини перебувала поза межами території України, не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини, її брат не здійснював оформлення спадкових прав без неї, тому посилаючись на норми ч.3 ст. 1272 ЦК України, вважає такі обставини поважними та непереборними, і просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини,

Ухвалою суду від 20.07.2017 року відкрите провадження по справі.

Заочним рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 11.01.2018 року заочне рішення скасоване, розгляд справи у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, здійснювався за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення про те, що на момент відкриття спадщини позивач перебувала за межами України, що унеможливлювало протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а її скрутне фінансове становище та нелегальне становище в Російській Федерації не надавало їй можливості звернутися з будь-якою відповідною заявою про прийняття спадщини на території іноземної держави.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що до правовідносин, що виникли між сторонами не можуть бути застосовані норми ст. 1272 ЦК України, на які позивач посилається, як на підставу свого позову, оскільки спадкоємець помер у 2002 році, в той час, як діяли норми ЦК України, в редакції 1963 року. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не подано у встановленому порядку жодного доказу, який би свідчив про поважність причин пропуску для прийняття спадщини.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали суду показання про те, що позивач на момент відкриття спадщини перебувала в Російській Федерації, де тимчасово працювала, вживала заходів для поліпшення свого майнового стану. Свідки надали показання про те, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ОСОБА_1 фізично не перебувала на території України, її скрутне матеріальне становище не дозволяло прибути на територію України та вжити заходів для прийняття спадщини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_5, про що свідчать свідоцтво про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в звязку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1.

ОСОБА_5 помер 23 січня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, яке позивач отримала 07.03.2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Новомосковської державної нотаріальної контори 09 червня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку, в звязку з чим постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008р. розяснив , що особа яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, у яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач прийняв спадщину за правилами ЦК України, в редакції 1963 року, тому до правовідносин, що виникли між сторонами не можуть бути застосовані норми ч.3 ст. 1272 ЦК України, на які позивач посилається у своєму позові, однак, виходячи з загальних принципів цивільного судочинства щодо верховенства права та законодавства, відповідно до якого суд вирішує справу, закріплених у ст. 10 ЦПК України, суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного Кодексу України, в редакції 1963 року.

У відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР, що діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В свою чергу, статтею 550 ЦК Української СРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

В судовому засіданні встановлено, що інший спадкоємець, який прийняв спадщину ОСОБА_11 не надав свою згоду на прийняття спадщини позивачем, навпаки вчинив всі необхідні дії, направлені на прийняття спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи (а.с. 26), та реалізував свої спадкові права, в спосіб, визначений цивільним законодавством, звернувшись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання його права власності на спадкове майно (а.с. 49).

Між тим, передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із розясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування».

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає або не приймає спадщину в повному обсязі.

Аналізуючи викладене, у суду відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки подані відповідачем докази свідчать про те, що спадкоємець ОСОБА_12 вже прийняв спадщину, та реалізував свої спадкові права, в спосіб, передбачений законом.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд,-, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.