Справа № 522/6090/18
УХВАЛА

11 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участі секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С. слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зобовязання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України провести судову психологічну експертизу, призначену ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13308/16 від 26.06.2017 року, стягнення 10000 гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні судом поставлено питання щодо закриття провадження у зазначеній справі в частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зобовязання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України провести судову психологічну експертизу, призначену ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13308/16 від 26.06.2017 року.

В судовому засіданні позивач був проти закриття провадження в частині його позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зобовязання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України провести судову психологічну експертизу, представник відповідача просила суд закрити провадження в частині вказаних вимог ОСОБА_1

Вирішуючи питання щодо закриття провадження по справі в частині зазначених вимог позивача суд керується наступним.

Правовий статус судового експерта визначається Законом України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Так, у якості спеціального суб'єкта судовий експерт несе адміністративну відповідальність, яка передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема, статтями 185-3 (злісне ухилення експерта від явки в суд), 185-4 (злісне ухилення експерта від явки до органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування). Кримінальна відповідальність судових експертів передбачена статтею 384 (завідомо неправдивий висновок експерта під час провадження досудового розслідування), частиною 1 статті 385 (відмова експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків) та частиною 1 статті 387 (розголошення без дозволу прокурора, слідчого або особи, яка провадила оперативно-розшукову діяльність, даних оперативно-розшукової діяльності або досудового розслідування) Кримінального кодексу України. У разі завдання своїми діями майнової шкоди під час проведення експертизи судовий експерт несе матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством. За допущені порушення під час проведення експертизи, що не тягнуть за собою кримінальної чи адміністративної відповідальності експерт може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиціїУкраїни від 03.03.2015 № 301/5, зареєстреваним в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 р. за № 249/26694, основними завданнями ЕКК є: 1) визначення рівня професійної підготовленості працівників НДУСЕ шляхом їх атестації з метою присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта та/або кваліфікаційного класу; 2) розгляд питань дисциплінарної відповідальності судових експертів НДУСЕ.

Розгляд питань дисциплінарної відповідальності судового експерта включає з'ясування усіх обставин стверджуваного порушення, їх оцінку, визначення усіх елементів складу дисциплінарного правопорушення, притягнення до дисциплінарної відповідальності та обрання конкретного її виду та міри. Ці питання перебувають у виключній компетенції Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України. При цьому, оцінюючи обставини, Комісія має право на власний розсуд визначити вид і зміст рішення, яке приймається. Такі повноваження Комісії є дискреційними.

Відповідно до п. 9 розділу VII Положення № 301/5 за наслідками розгляду питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта комісія приймає одне з таких рішень:

1) притягнути судового експерта до дисциплінарної відповідальності та застосувати відповідне дисциплінарне стягнення;

2) не притягувати судового експерта до дисциплінарної відповідальності.

Суд не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення щодо наявності у діях експерта ознак дисциплінарного проступку та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, питання оцінки дій експерта (експертів) для цілей притягнення його (їх) до дисциплінарної відповідальності належить до дискреційних повноважень Комісії, а не суду.

Питання щодо притягнення експерта до адміністративної чи кримінальної відповідальності також не може бути вирішено судом в рамках цивільної справи.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).

Згідно з ст.103 ЦПК суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Висновок судового експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється за правилами, встановленими статтею 110 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК).

Отже, висновок судового експерта є доказом в конкретній справі і має значення лише для неї.

При цьому, згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та пункт 1 резолютивної частини Рішення № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Отже гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Конституції України (статті 6, 126, 129) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

Таким чином, суд не має право підмінити інші державні органи у питанні щодо наявності (чи відсутності) у діях експертів експертної установи ознак не відповідності вимогам чинного законодавства (незаконності), а більш того не має права втручатись у здійснення правосуддя іншим суддею по іншій судовій справі та зобов`язувати експертів здійснити по ній експертизу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ).

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зобовязання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України провести судову психологічну експертизу, призначену ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13308/16 від 26.06.2017 року не можуть бути предметом судового розгляду, а провадження по справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Суд враховує при цьому аналогічну правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 16.05.2018 року по справі № 826/14493/17 та від 10.05.2018 року по справі №826/2169/17.

Керуючись ст.ст. 255, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зобовязання Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України провести судову психологічну експертизу, призначену ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13308/16 від 26.06.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Суддя Л.С. Єршова