Ухвала

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 362/1580/18

провадження № 61-48716ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - начальник Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шевченко Сергій Павлович,

боржник - ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року у складі судді Корнієнка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову начальника Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) Шевченка С. П. про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відновлення меж земельної ділянки.

01 вересня 2014 року заявником одержано виконавчі листи про примусове виконання вищевказаного рішення суду та подано їх для виконання до відділу Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції.

Виконавчі листи з примусового виконання вищевказаного судового рішення були направлені до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

30 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47976545.

20 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника та направлено для виконання до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області.

Виконавче провадження № 47976545 перебувало у провадженні старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Чубарєва О. О.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року частково задоволено скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Чубарєва О. О. Зобов'язано старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Чубарєва О. О. перерахувати грошові кошти, стягнені при примусовому виконанні рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року із боржника ОСОБА_6 у рамках виконавчого провадження № 47976545, які знаходяться на депозитному рахунку Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на рахунок стягувача - ОСОБА_4

Заявник вказувала, що востаннє грошові кошти від Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області надходили на її рахунок 29 вересня 2017 року.

Також зазначала, що станом на день звернення із цією скаргою до суду, вказана ухвала суду державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області не виконана.

Листом від 19 лютого 2018 року Києво-Святошинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Київській області скаржнику повідомлено, що станом на серпень 2017 року вся заборгованість за виконавчим листом, який знаходиться на виконанні в рамках виконавчого провадження №47976545, повністю виплачена.

У той же час, за інформацією Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за вказаним виконавчим провадженням рахується залишок заборгованості у розмірі 2 714,07 грн.

Не дивлячись на це, постановою начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченко С. П. від 01 березня 2018 року у відповідь на її скарги, дії державних виконавців Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Чубарєва О. О. та Ткачова А. В. визнано такими, що вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

На думку скаржника, дії вищевказаних державних виконавців не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», що також встановлено ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року.

На підставі викладено, ОСОБА_4 просила суд, скасувати постанову начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка С. П. від 01 березня 2018 року; зобов'язати начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченко С. П. винести постанову, якою визнати дії державних службовців Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Чубарєва О. О. та Ткаченко А. В. у рамках виконавчого провадження № 47976545 такими, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; зобов'язати начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченко С. П. винести постанову, якою зобов'язати державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 47976545 перерахувати грошові кошти, стягнені при примусовому виконанні рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року у справі № 362/86885/13-ц із боржника ОСОБА_6 у рамках ВП № 47976545, які були перераховані на депозитний рахунок Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, на рахунок стягувача - ОСОБА_4

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

13 грудня 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її скарги частково.

Крім того, у касаційній скарзі заявник просить звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

До касаційної скарги додано копію посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» заявник, як громадянин віднесений до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, звільнена від сплати судового збору з подання касаційної скарги на судові рішення у цій справі, то підстав для вирішення питання про додаткове звільнення її від сплати судового збору Верховний Суд не вбачає.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до частини першої статті 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що в діях начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Шевченка С. П., які полягали у проведенні перевірки за скаргами ОСОБА_4 на роботу державних виконавців щодо неперерахунку грошових коштів, стягнутих при примусовому виконанні рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року із боржника ОСОБА_6 в рамках виконавчого провадження № 47976545, на рахунок стягувача, не встановлено порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Шевченко С. П. провів перевірку за поданими скаргами в межах своїх повноважень та встановив, що заборгованість за виконавчим листом, який знаходиться на виконанні в рамках виконавчого провадження № 47976545, повністю виплачена і в діях виконавців немає порушень.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову начальника Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шевченка Сергія Павловича про результати перевірки законності виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик