Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 487/1135/17

провадження № 61-27029 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

представник позивачів - ОСОБА_7;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

представник відповідача - КолесніковаОлена Олегівна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства«Дельта Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року у складі судді Біцюк А. В. та рішення апеляційного суду Миколаївського області від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання договору поруки припиненим, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким він отримав кредит у розмірі 120 тис. доларів США терміном до 15 листопада 2028 року зі сплатою 11,9 % річних. У той же день для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки. Також 15 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, за яким він передав в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1.

Зазначали, що з січня 2009 року позичальник припинив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим банк надіслав позичальнику та поручителям вимогу від 14 червня 2010 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 15 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, та договорами поруки від 15 листопада 2007 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» таОСОБА_5, ОСОБА_6

Вважали, що кредитний договір припинив свою дію та згідно положень статей 530, 631, 610 ЦК України банк втратив право в подальшому нараховувати проценти, пеню та інші штрафні санкції. Зобов'язання за договорами поруки припинилися згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки позов до поручителів пред'явлено до суду лише 18 квітня 2011 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2017 року відмовлено з тих підстав, що поруки за договорами поруки від 15 листопада 2007 року є припиненими відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

Ураховуючи викладене позивачі просили суд визнати припиненим кредитний договір від 15 листопада 2007 року з 15 липня 2010 року; визнати незаконними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо нарахування процентів, штрафу, пені з 15 липня 2010 року та незаконними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо нарахування процентів, штрафу, пені з 08 грудня 2011 року; зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» перерахувати стягнуті грошові кошти після зміни строку дії кредитного договору (з 14 червня 2010 року) на тіло кредиту; визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано договір поруки від 15 листопада 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСибанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_5, таким, що припинив свою дію. Визнано договір поруки від 15 листопада 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСибанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6, таким, що припинив свою дію. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно зі статтею 1050 ЦК України та пунктом 12.1 кредитного договору банк у випадку прострочення позики, має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користуванням кредитом та штрафні санкції. Звернувшись 14 червня 2011 року до позичальника та поручителів з вимогою про дострокове виконання зобов'язань, ПАТ «УкрСиббанк» не змінив строк дії договору, а лише встановив строк виконання грошового зобов'язання. Разом з тим, пред'явивши 14 червня 2011 року вимогу через суд про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором. Відтак, звернувшись до суду з позовом до поручителів у квітні 2011 року, банк пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителів, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2017 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення договору поруки, викладено в цій частині резолютивну частину рішення суду в наступній редакції: «Визнати поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, припиненою. Визнати поруку ОСОБА_6 за договором поруки від 15 листопада 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, припиненою». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк 11 квітня 2001 року пред'явив вимоги до суду до поручителів про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2017 року відмовлено. Тому у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась, що є підставою для задоволення позовних вимог про припинення поруки. Крім того, 14 червня 2010 року банк надіслав боржникам вимогу про дострокове погашення кредиту, змінивши строк виконання основного зобов'язання.

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що боржник, як і поручителі, зобов'язалися повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 листопада 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Проте суд не врахував, що доказів того, що поручителі отримали вимоги про дострокове виконання зобов'язань і що ці вимоги були направлені їм відповідно до умов договору поруки позивачами не надано.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом установлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року, у задоволенні позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2017 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 148 706 доларів 28 центів США, що еквівалентно 4 045 826 грн 93 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 118 483 доларів 16 центів США, що еквівалентно 3 223 551 грн 55 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 30 223 доларів 12 центів США, що еквівалентно 822 275 грн 38 коп.; пеня у розмірі 8 380 грн 68 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 126-128).

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором банк використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.5. кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 14 червня 2010 року боржнику та поручителям вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту протягом 31 дня з дати її отримання (а.с. 86-88). Вказані вимоги отримані позичальником та поручителями 17 червня 2010 року і 21 червня 2010 року відповідно. Отже, у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителів, починаючи з 18 липня 2010 року протягом наступних шести місяців, тобто до 18 січня 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 11 квітня 2011 року, тобто з пропуском строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України. При цьому судами враховано, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2017 року, що набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено з тих підстав, що договори поруки від 15 листопада 2007 року є припиненими відповідно до положень частини четвертої 4 статті 559 ЦК України

Посилання касаційної скарги на те, що вимоги до поручителів про дострокове погашення кредиту були направлені банком з порушенням порядку, визначеного пунктом 5.7 договору поруки, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що поручителі такі вимоги отримали, а банк з позовом до суду до поручителів у встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк не звернувся. Крім того, преюдиційним рішенням суду, що набрало законної сили, у задоволенні позову банку до поручителів про стягнення кредитної заборгованості відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення до суду (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги про те, що кредит погашається щомісячними платежами, його укладено до 15 листопада 2028 року і тому за непрострочені терміни порука не може бути припинена, безпідставні, оскільки зазначене не стосується правової ситуації, коли, надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінює строк виконання основного зобов'язання.

Отже, суди дали належну правову оцінку наданим сторонами доказам, у зв'язку з чим доводи касаційної скарги є безпідставними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Миколаївського області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк