Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2018 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

з участю прокурора Пітюренка М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Прокурора Черкаського району в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Черкаської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державних актів на право власності, зобовязання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

Прокурор Черкаського району звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 06.11.2007р. №372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 отримали державні акти на земельні ділянки.

Позивач вказує, що земельні ділянки передані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування. Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України.

Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України.

Оспорюване розпорядження РДА прийнято з порушенням ч.1 ст.58 Лісового Кодлексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам.

Позивач вказує, що згідно п.«а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкаське лісове господарство» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3га фактично вибула з користування державного підприємства.

Згідно ч. 2 ст. 393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Тому, ДП «Черкаське лісове господарство» має право вимагати повернення незаконно вилученого майна, що в свою чергу, обмежено добросовісністю набувача. Вказує, що згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_5 в подальшому продала спірну земельну ділянку ОСОБА_6, яка в подальшому отримала державний акт на дану земельну ділянку.

Тому позивач просить : визнати протиправним та скасувати розпорядження Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 земельних ділянок, площею по 0,10 га, що розташовані в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту; визнати недійсними: державний акт серії ЯЕ №630911 від 27.11.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, виданий ОСОБА_3; державний акт серії ЯЕ №630908 від 31.01.2008 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_4; державний акт серії ЯЕ №632715 від 25.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_5; державний акт серії ЯЕ №630912 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_6

Скасувати державну реєстрацію: земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий №:03:001:0023; земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий №:03:001:0024; земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий №:03:001:0020; що розташовані в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10га кадастровий №:03:001:0023, ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10га кадастровий №:03:001:0024, ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,10га кадастровий №:03:001:0020, що розташовані в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, на користь ДП «Черкаське лісове господарство» як земельні лісові ділянки. Судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримав і просив суд позов задовольнити повністю.

Представник позивача ДП «Черкаське лісове господарство» позов не підтримав з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо позову у справі та пояснив, що відповідно до розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 12.06.2007 № 199 припинено ДП «Черкаське лісове господарство» право користування згаданою земельною ділянкою та обліковано її як землі запасу(піски) Геронимівської сільської ради.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 12.06.2007 року №199 припинено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2,3га ДП «Черкаське лісове господарство» та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу (піски) без зміни цільового призначення. Вказане розпорядження постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2008 року визнано незаконним та було скасоване.

В подальшому, розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 06.11.2007р. №372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6

На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 отримали державні акти на земельні ділянки.

ОСОБА_5 в подальшому продала спірну земельну ділянку ОСОБА_6, яка в подальшому отримала державний акт на земельну ділянку серії ЯЕ №630912 від 06.12.2007 року.

Згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними.

Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірних земельних ділянок, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України, оскільки проект відведення земельної ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6не містить погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області від 03.10.2007р. взагалі не містить посилань про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Оспорюване розпорядження РДА прийнято з порушенням ч.1 ст.58 Лісового Кодексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам.

Згідно п.«а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Крім того, суд вважає, що, спірні земельні ділянки неправомірно вибули у власність громадян поза волею ДП «Черкаське лісове господарство». Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкаське лісове господарство» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3га фактично вибула з користування державного підприємства.

Згідно ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тому суд вважає, що розпорядження Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г, ОСОБА_6 земельної ділянки, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства.

Враховуючи, що державний акт серії ЯЕ №630911 від 27.11.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, виданий ОСОБА_3; державний акт серії ЯЕ №630908 від 31.01.2008 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_4; державний акт серії ЯЕ №632715 від 25.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_5; державний акт серії ЯЕ №630912 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га, виданий ОСОБА_6, були видані на підставі вказаного розпорядження голови Черкаської РДА, яке прийнято з порушенням чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку про незаконність набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами.

Проте звертаючись до суду з даним позовом прокурор пропустив строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2008 році, строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2011 році, а положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» не поширюється на спірні правовідносини у зв'язку з набрання ним чинності після спливу позовної давності. Клопотання про поновлення строку прокурором не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано, а відтак порушене право ДП «Черкаське лісове господарство» на користування земельною ділянкою не підлягає захисту у зв'язку зі спливом позовної давності.

Представником відповідача під час розгляду справи неодноразово заявлялось клопотання про застосування позовної давності

Також було встановлено, що 22.10.2008 року прокурором Черкаського району витребувано з Черкаської РДА розпорядження райдержадміністрації за друге півріччя 2007 року та поточний 2008 рік, якими проводились виділення земельних ділянок. За супровідним листом за №01-19/1889 від 27.10.2008 року Черкаською РДА направлено копії розпоряджень, якими проводились виділення земельних ділянок в 2007-2008 роках, в тому числі і розпорядження №372 від 06.11.2007 року, яке є предметом оскарження по даній справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом перегляду, відповідачами заявлено про застосування позовної давності.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачені винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначені вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема, у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону N 4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. ОСОБА_7 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом утратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який утратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Виходячи з наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку заявник пропустив без поважних причин в 2011 році. Дія Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки цей ОСОБА_7 прийнято після спливу позовної давності, що узгоджується з правовою позицією ВСУ України, зробленій ним у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-68цс15 та у справі №6-3089цс15 від 08 червня 2016 року, правовому висновку Верховного Суду України, зроблений ним у справі №6-2165цс15 від 14 вересня 2016 року.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги прокурора Черкаського району в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» задоволенню не підлягають.

Керуючись, ст.ст. 263-268 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

В задоволені позову відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з рішенням по справі на офіційному веб-порталі в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_8