Справа № 748/564/18 Провадження № 22-ц/795/1046/2018 Головуючий у I інстанції - Майборода С. М. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

сторони:

позивач ОСОБА_3,

відповідач Публічне акціонерне товариство

«Перший український міжнародний банк»,

третя особа Приватне акціонерне товариство

УАСК «АСКА-ЖИТТЯ»,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Чернігівського районного суду від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 20 червня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ТОВ «ФГ-ОЛІМП» в особі Саповського О.В. звернулась з позовом до ПАТ «ПУМБ», у якому просила визнати недійсним кредитний договір № 01 від 21 вересня 2016 року. У мотивування своєї вимоги зазначила, що між нею та відповідачем 21 вересня 2016 року був укладений договір про надання споживчого кредиту на визначених у розділі «Споживчий кредит» умовах, проте, в порушення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.п. 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк не надав їй повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору, а ознайомитись з договором та оцінити всі ризики вона була позбавлена можливості через дуже дрібний текст документу.

Вважає неправомірним встановлення банком щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості та нав'язування послуг з добровільного страхування. Також однією з підстав для визнання договору недійсним зазначила введення її в оману.

Рішенням від 15 червня 2018 року Чернігівський районний суд позов ОСОБА_3 задовольнив частково. Визнав недійсним п. 4 (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості) кредитного договору (оферта) № 01 від 21 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 У задоволенні іншої частини вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ», посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що у пропозиції укласти договір чітко зазначено підтвердження позивача про те, що вона ознайомлена з інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Представник відповідача стверджує, що у відповідності до вимог ст.ст. 626, 627 ЦК України укладення кредитного договору було волевиявленням позивача. Крім того, вона не відмовлялась від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала і навіть не зверталась до кредитора за додатковими роз'ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, що не суперечить приписам ст. 1056 ЦК України та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вказує також, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. У заяві на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб розділ «Графік платежів» передбачає комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 304,82 грн, тобто даним договором встановлений саме фіксований розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також те, що даний вид платежу є супутньою послугою. Стверджує що, оскільки ПАТ «ПУМБ» у договорі було включено перелік послуг, які можуть надаватись в рамках наданого споживчого кредиту, встановлення плати за такі послуги у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є повністю обґрунтованим.

Учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання в цілому недійсним кредитного договору не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та визнаючи недійсним п. 4 кредитного договору від 21 вересня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), що узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 21 вересня 2016 року відповідно до заяви № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_3 прийняла публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким їй було надано споживчий кредит в сумі 8835,46 грн, у т.ч. на загальні споживчі цілі - 7266 грн, для оплати договору страхування - 1569,46 грн, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,46 %, розмір процентної ставки - 6,99 % річних на строк 36 місяців (а.с. 8).

Згідно з графіком платежів позичальник щомісячно до 21 числа кожного календарного місяця повинен сплачувати платіж за розрахунковий період у сумі 577,59 грн, комісію за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 304,82 грн, реальна процентна ставка складає 92,9931 %, абсолютне значення подорожчання - 11957,69 грн.

Окрім того, позивач шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб погодилась та прийняла у повному обсязі публічну пропозицію укласти договір добровільного страхування життя за програмою «Страхування життя із споживчим кредитом готівкою» з ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ», від імені якого діяв ПАТ «ПУМБ». Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи. Страхова премія складає 1569,46 грн.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, ОСОБА_3 однією з підстав для цього зазначала, що кредитодавець, всупереч вимогам ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в оспорюваному договорі передбачив плату за обслуговування кредитної заборгованості, незважаючи на те, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з умовами кредитного договору від 21 вересня 2016 року, що укладений між сторонами, ПАТ «ПУМБ» надав позичальнику кредит на споживчі цілі, тому виниклі між сторонами відносини регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на день укладення оспорюваного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Частиною 5 даної норми визначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

За приписами ст. 18 Закону (в редакції, чинній на день укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (що були чинними на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вбачається з п. 4 заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,45 %, а щомісячний розмір такої комісії складає 304,82 грн.

Відповідно до п. 5.7.3 Публічної інформації ПАТ «ПУМБ», що викладена на сайті pumb.ua, на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту.

Аналізуючи вищенаведені норми та беручи до уваги зміст оспорюваного договору від 21 вересня 2016 року, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач незаконно передбачив комісію за обслуговування кредитної заборгованості та встановив розмір такої плати, що є несправедливим, оскільки зумовлює зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування споживчого кредиту.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач була обізнана з умовами договору, що засвідчила підписом, а банк регламентував, які послуги за вказану комісію надаються споживачу.

Проте відповідач у апеляційній скарзі не навів доводів, які б дозволили зробити висновок про безпідставне застосування судом першої інстанції положень п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 при вирішенні даного спору.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач була обізнана про всі умови кредитування і своїм підписом анкети-заяви на отримання кредиту засвідчила про згоду з ними, а отже між сторонами має місце свобода договору, зважаючи на таке.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що кредит ОСОБА_3 надавався на споживчі цілі, саме на банк було покладено обов'язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зокрема щодо визнання недійсним п. 4 (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості) кредитного договору від 21 вересня 2016 року. Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду від 15 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2018 року.

Головуючий:Судді: