АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/667/18 Справа № 201/573/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ходаківським М.П. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ОТТ» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТТ» (далі ТОВ «ОТТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 серпня 2015 року між ТОВ «ОТТ» та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, за умовами якого товариство зобов'язалося передати ОСОБА_2 автомобіль марки Skoda, модель Fabia, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ТОВ «ОТТ», а ОСОБА_3 зобов'язалася прийняти зазначений автомобіль та сплачувати позивачу щомісяця за користування автомобілем 2.500 грн.

Зазначали, що умови договору ними було виконано, автомобіль ОСОБА_3 було надано.

Вказували, що повернення автомобіля відбулось 22 червня 2016 року.

Посилаючись на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору в період з 20 серпня 2015 року по 21 грудня 2016 року ОСОБА_3 порушила умови договору та несплачувала позивачу орендної плати за користування зазначеним автотранспортним засобом, тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 25.000 грн. заборгованості за користування автомобілем за період з 20 серпня 2015 року, три відсотки річних за порушення виконання зобов'язань за період з 22 червня 2016 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 374 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 1.527 грн.07 коп. за період з липня по грудень 2016 року та понесені ними судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «ОТТ» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТТ», зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТТ» задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доведений ними факт порушення умов договору та, як наслідок цього, завдання збитків, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 серпня 2015 року між ТОВ «ОТТ» та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, за умовами якого товариство зобов'язалося передати ОСОБА_2 автомобіль марки Skoda, модель Fabia, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ТОВ «ОТТ» на праві власності, а відповідач зобов'язалася прийняти зазначений автомобіль у користування та сплачувати позивачу щомісяця за це 2.500 грн. (а.с.7,8-9).

Договір укладено на строк три роки з дня отримання наймачем автомобіля (п.2.1 договору).

Автомобіль було передано відповідачу 20 серпня 2015 року, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу, який підписаний у місті Києві від імені ТОВ «ОТТ» представником за довіреністю Свистун Ю.Я. та від імені ОСОБА_2 представником за довіреністю ОСОБА_5 (а.с.10).

Факт передачі автомобіля ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_2 підтверджується актом приймання-передачі від 21 серпня 2015 року (а.с.63).

Листом за вихідним номером 57 від 03 вересня 2015 року директор ТОВ «ОТТ» Ткаченко В.П. звернувся на адресу ОСОБА_2 із проханням повернути автомобіль марки Skoda, модель Fabia, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, уповноваженій особі ОСОБА_7 у 3-х денний строк. Відповідача також повідомлено про намір позивача розірвати договір оренди транспортного засобу, для чого відповідачу запропоновано з'явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хмарської Л.М. 10 вересня 2015 року (а.с.54).

Листом від 14 вересня 2015 року ОСОБА_2 повідомила позивача про перебування її на лікуванні (а.с.55), а листом від 08 жовтня 2015 року, адресованим ТОВ «ОТТ», надала згоду на розірвання договору, а також зазначила про те, що оскільки ініціатором розірвання договору є позивач, то і витрати пов'язані із розірванням договору має нести саме ТОВ «ОТТ». Крім того, в даному листі відповідач запропонувала уповноваженій особі товариства зв'язатися із нею для вирішення питання щодо фактичної передачі автомобіля (а.с.56).

Листами від 18 вересня 2015 року, 12 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, адресованими відповідачу, ТОВ «ОТТ» наполягало на особистому прибутті ОСОБА_2 до міста Києва для її особистої участі у розірванні договору, у фактичній передачі автомобіля та при технічному огляді автомобіля, при цьому визначаючи дати таких подій, що не перевищують трьох-п'яти днів від дати самих листів (а.с.82-84).

16 листопада 2015 року представником ТОВ «ОТТ» було подано заяву до Святошинського РУ ГУМВС України у місті Києві про зникнення автомобіля марки Skoda, модель Fabia, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, переданого ОСОБА_2 за договором найму (оренди) транспортного засобу від 20 серпня 2015 року, у якої автомобіль знаходився перед зникненням та місцезнаходження якої на час звернення із даною заявою не відомо (а.с.87).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ "ОТТ" суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду даної справи ані стороною позивача, ані стороною відповідача не було надано доказів на підтвердження дати фактичної передачі відповідачем та отримання позивачем автомобіля, що унеможливлює встановлення періоду, за який необхідно стягнути орендну плату.

Колегія суддів погоджується з тиками висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ст.782 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами тривалий час йшла переписка, в якій позивач зазначав про наміри розірвати договір, а відповідач в свою чергу фактично з цим погоджувалася.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону, чинному час звернення до суду із позовом та ухвалення оскаржуваного рішення).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є період повернення спірного автомобіля власнику з метою визначення суми, яка підлягає до стягнення.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України, в редакції закону, який діяв на час розгляду справи).

Частиною 1 ст.229 ЦПК України, в редакції, яка діє на даний час, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

Звертаючись до суду з даними вимогами позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження фактичної дати повернення спірного автомобіля.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегією суддів ухвалою від 30 березня 2018 року було задоволено клопотання позивача та витребувано докази по даній справі (а.с.155-157).

На виконання вимог ухвали суду ГУ НПУ Дніпропетровської області було надано відповідь, з якої вбачається, що заяви про скоєння кримінальних правопорушень, зокрема ОСОБА_9, не реєструвалися, кримінальні провадження не відкривалися, рішення не приймалися (а.с.161).

Тобто, суду апеляційної інстанції не вдалося встановити дату вилучення автомобіля у відповідача та дату його передачі позивачеві.

Колегія суддів приймає до уваги скарги та звернення позивача до органів поліції, втім позбавлена можливості лише за наявності цих звернень задовольнити позов.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідач надавала відповідні заперечення з приводу дій, які вчинялися судом апеляційної інстанції з метою отримання доказів по даній справі.

Також колегія суддів наголошує на тому,що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Позивач зазначає, що автомобіль було повернуто 22 червня 2016 року, втім не надає жодних належних та допустимих доказів цього факту.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ОТТ» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.