Провадження № 2/727/1990/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан В.М.

при секретарі: Меренчук Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом до відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те, що він ОСОБА_1, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 це його колишня дружина.

Вказує, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Також, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.03.2013 року було поділено майно подружжя наступним чином:

- виділено в натурі ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнано за останньою право власності на цю квартиру;

- виділено в натурі ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) в м.Чернівці та визнано за ним право власності на цю квартиру.

Зазначає, що на підставі рішення суду від 01.03.2013 року реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано за позивачем право власності на вказану квартиру, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач стверджує, що після поділу майна подружжя відповідач не знялась з реєстрації у спірній квартирі, хоча і не проживає в ній з 2000 року, що підтверджується відповідним актом.

З огляду на вказане, позивач вважає, що оскільки відповідач по справі не проживає в належній йому квартирі без поважних причин понад 1 рік, то, відповідно, він має право вимагати визнання її такою, що втратила право користування житлом.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_3, яка належить позивачу на праві власності та стягнути з відповідачки на його користь судовий збір.

Позивач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча була повідомленою про час та місце розгляду даної справи в суді в передбаченому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) в м.Чернівці, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №149576858.

Згідно довідки КЖРЕП 14 від 11.10.2018 року за №1172 (а.с.12) в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані 2 особи, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12-а).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.03.2013 року (та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.12.2013 року) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. Поділено майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і виділено в натурі: ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою м. Чернівці, проспект Незалежності №90 ВАДРЕСА_5 вартістю 264000 гривень і визнано за нею право власності на це майно; ОСОБА_1 виділено в натурі трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_6, яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 69,3 кв.м., в тому числі житловою площею 40,5 кв.м., легковий автомобіль марки « Мерседес-Бенц Е 200 », 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 39565 гривень, всього на суму 503565 гривень і визнано за ним право власності на це майно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю в долях в грошовому вигляді в спільно придбаному майні подружжя в сумі 119782 гривні 50 копійок; стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по справі за сплату судового збору в сумі 3219 гривень; в іншій частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя відмовлено (а.с.13-15).

Відповідно до акту КЖРЕП-14 від 11.10.2018 року (а.с.17) в квартирі АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, але за вказаною адресою вона не проживає з 2000 року.

Згідно зі ст. 71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сімї зберігається протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст.391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме слід визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 268, 273, 282, 284, 289, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Винести заочне рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири) гривні (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 27 грудня 2018 року.

СУДДЯ: