Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/7284/16-ц

провадження № 61-30584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - Захаркевич Олексій Миколайович,

відповідач -1 - ОСОБА_5,

відповідач-2 - ОСОБА_6,

представник відповідача-2 - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Дергачової Н. В. від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Джуга С. Д. від 26 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № CNL-800/010/2007, за умовами якого остання отримала кредитні кошти на суму 21 000,00 доларів США зі сплатою 5,49% річних строком до 07 лютого 2022 року. На забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня між ОСОБА_6 та банком було укладено договір поруки № SR-800/021/2007.

26 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги, згідно яких відбулося відступлення прав вимоги, зокрема, й за вказаними вище договорами кредиту та поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 29 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 294 205 грн 29 коп., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 8705,60 дол. США, що еквівалентно 216 508 грн 27 коп., та пені у сумі 77 697 грн 02 коп., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів лише суму заборгованості за тілом кредитом у розмірі 216 508 грн 27 коп.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором станом на 29 червня 2016 року в сумі 8 705,60 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 216 508 грн 27 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за тілом кредиту, яка виникла внаслідок неналежного виконання ними своїх зобов'язань.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване відсутністю підстав для визнання припиненими зобов'язань за договором поруки, оскільки відсутні будь-які обставини, які б свідчили про збільшення обсягу відповідальності боржника чи поручителя.

У липні 2017 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з поручителя ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, та увалити в цій частині нове рішення, яким у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що сам факт розірвання шлюбу між боржником ОСОБА_5 та поручителем ОСОБА_6 у 2008 році, і як наслідок, відсутність ведення спільного господарства, відсутність майна, яке б належало подружжю на праві спільної сумісної власності, є тими факторами, які збільшили обсяг відповідальності поручителя. При цьому, враховуючи заміну сторони у зобов'язанні, яка відбулася 26 листопада 2010 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги до боржників 18 березня 2011 року, проте жодних дій з повернення кредитних коштів не вчинив, а тому, на думку поручителя, граничний строк пред'явлення вимоги до нього сплив 18 вересня 2011 року, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише у липні 2016 року.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна»до боржника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду касаційної інстанції не оскаржено і предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

У вересні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу відхилити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що вони ухвалені відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 07 лютого 2007 року між ЗАТ ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № CNL-800/010/2007. Відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 21 000,00 доларів США строком до 07 лютого 2022 року зі сплатою 5,49 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 07 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та банком було укладено договір поруки № SR-800/021/2007.

26 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги, згідно яких відбулося відступлення прав вимоги й за вищевказаними договорами кредиту та поруки.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 29 грудня 2008 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 присвоєне прізвище ОСОБА_5.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалося на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 29 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 294 205 грн 29 коп., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 8705,60 доларів США, що еквівалентно 216 508 грн 27 коп., та пені у сумі 77 697 грн 02 коп. При цьому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів лише суму заборгованості за тілом кредитом у розмірі 216 508 грн 27 коп.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що таки зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов договору.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши, що стосовно позичальника мала місце лише зміна її прізвища внаслідок розірвання шлюбу, однак сама особа позичальника залишилася незмінною, а заміна кредитора відповідно до частини першої статті 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника та поручителя, дійшли обґрунтованого висновку, що у даному випадку обсяг відповідальності поручителя не збільшувався, а тому відсутні підстави для припинення поруки.

Також судами вмотивовано враховано, що останній платіж за вказаним договором було здійснено 13 липня 2015 року, досудова вимога відповідачам про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8 640,90 доларів США була надіслана позивачем 19 січня 2016 року, а до суду з цим позовом він звернувся 18 липня 2016 року, тобто правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження №14-145цс18).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень в оскаржуваній частині, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів в цій частині щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову до поручителя ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2017 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило