Справа № 310/4171/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача- Немна Т.І.,

представника відповідачів - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа підприємець ОСОБА_5, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору дарування удаваним, переводу на ОСОБА_1 прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа підприємець ОСОБА_5, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору дарування удаваним, переводу на ОСОБА_1 прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, переводу на ОСОБА_1 прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4

Позов мотивує, тим,що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та є власником 3/20 частин будинку. Будинок поділений на 8 власників, які теж мають частки у спільній частковій власності у різних розмірах, одним з цих власників є рідний брат - ОСОБА_3, який володіє частиною у спільній частковій власності - 1/4 будинку за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: - 1/10 частини, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.08.2008 року САВ №736465; - 3/20 частини на підставі договору дарування частини житлового будинку.

06.04.2017 року позивачу стало відомо від ОСОБА_3, що останнім було продано його квартиру за адресою: АДРЕСА_2, без його відома. Після цього, позивач звернувся до Бердянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області з приводу проведення перевірки сумнівної угоди. За результатами перевірки, яку проводив дільничний офіцер майор поліції ОСОБА_12 стало відомо, що ОСОБА_3 вирішив продати частину будинку за адресою: АДРЕСА_1, без відома позивача, у зв'язку з чим останній звернувся за допомогою з реалізації частини домоволодіння до агентства нерухомості «Азовекспресс», яке зареєстроване за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_13 В день угоди ОСОБА_3 приїхав з ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ОСОБА_6 та вирішив укласти договір дарування з цілком сторонньою людиною - ОСОБА_4, щоб навмисно позбавити позивача права на переважну купівлю цієї частини дому, оскільки це передбачено чинним законодавством України. Після укладання угоди ріелтор ОСОБА_14 засвідчила перед дільничним, що ОСОБА_3 розрахувався з нею за надані послуги в повному обсязі, після чого вона поїхала і більше вони не бачились. Крім того в ході перевірки було встановлено з наданих пояснень дільничному офіцеру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 факт укладання договору купівлі-продажу частини дому за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, який в ході пояснень підтвердив факт продажу цієї частини дому, ОСОБА_4, також в ході пояснень підтвердив факт купівлі цієї частини дому, на прикинці цих пояснень відповідачі вказали, що з їх слів записано все вірно, таким чином відповідачі самі засвідчили факт укладання договору купівлі-продажу частини дому, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який вони приховали під договір дарування, (свідчення осіб додано до справи).

Також позивач звернувся до свого квартального з особистого питання від якого йому також випадково стало відомо, що ОСОБА_3 нещодавно теж звертався до неї з питанням про виписку його з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, коли вона його спитала навіщо йому це треба, ОСОБА_3 пояснив, що буде продавати цю квартиру іншій особі .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в родинних та приятельських відносинах не перебувають, підстави дарування сторонній людині майна, яке належало йому нікому не відомі, що також ставить під сумнів дійсність цієї угоди саме, як договору дарування.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві і надали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві.

Так, позивач в судовому засіданні пояснив , що тривалий час надавав своєму брату ОСОБА_3 грошову допомогу на проведення ремонтних робіт у спірній квартирі ( частині домоволодіння). Передачу грошей письмово не оформлювали, оскільки були, як брати у хороших відносинах. Однак з початку 2017 року через певні непорозуміння відносини між ними були зіпсовані. Вони майже не спілкувалися. Про продаж спірного майна йому стало відомо випадково під час зустрічі з ОСОБА_3, під час якої останній і повідомив про продаж АДРЕСА_3.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні позов не визнали і надали пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні на позов.

Так, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що є з ОСОБА_4 давніми знайомими і знаючи про його житлові проблеми, а саме відсутність у останнього місця проживання , вирішив йому допомогти і подарував 3/20 частин будинку, належних йому на праві власності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив показання відповідача ОСОБА_3, що він є його давнім знайомим і останній подарував йому частину свого домоволодіння з метою допомоги, оскільки у ОСОБА_4 було житлові проблеми і також з метою, що коли ОСОБА_3 було виїзджати у відрядження, буде людина, яка буде жити в будинку і приглядати за ним.

Разом з цим, відповідач ОСОБА_4 зазначив, що, даючи, письмові пояснення інспектору поліції ОСОБА_15 і вказуючи в них, що він купив у ОСОБА_3 квартиру 1 по вул. Гостинній був дуже схвильований , нервував, тому і надав такі пояснення.

Не заперечував ОСОБА_4 і наявність у нього на праві власності нерухомості в м. Бердянську.

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є директором агенства нерухомості «Азовекспресс» і пам»ятає, як до них в січні 2017 року звернувся ОСОБА_3 з питанням підготовки документів для укладання договору дарування частини домоволодіння по вул. Гостинній, також зазначала, що ОСОБА_3 спочатку бажав продати іншу належну йому частину домоволодіння, але потім це питання відпало.

Зазначила, що хоча особисто не займалася цим питанням, але вона, як директор контролює всі звернення до агентів і пам»ятає, що ОСОБА_16 прохав агенство підготувати йому документи для укладання саме договору дарування 3/20 частин домолодіння.

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог стосовно позовних вимог приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилась, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання.

Треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_7,ОСОБА_17, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 надали судові письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про дату та місце судового засідання.

Суд, заслухав учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до договору дарування від 05.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі за № 556 ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_18 прийняв в дар 3/20 частин у праві спільної часткової власності житлового будинку 16, який знаходиться за адресою: м. Бердянськ, вул. Гостинна ( до перейменування вул. Свердлова),1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2017 року будинок належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по 3/60 частин будинку, ОСОБА_10 29/280, ОСОБА_11 29/280, ОСОБА_1 3/20 і ОСОБА_3 ? частина вищезазначеного будинку та ОСОБА_4 3/20 частин які йому подарував ОСОБА_3

Відповідно до технічного паспорту будинку станом на 18.10.2010 року ОСОБА_1 належить квартира 2, а ОСОБА_3 квартира 2»а» та квартира 1 , яку він подарував ОСОБА_4

Позов пред»явлений з підстав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , під укладанням договору дарування приховали договір купівлі-продажу, щоб позбавити позивача права переважної купівлі 3/20 частин домоволодіння, що складає квартиру 1 по вул. Гостинній.

Судом встановлено, що відповідач дійсно звертався до агенства нерухомості « Азовекспресс».

Про що свідчать письмові докази оголошення в газеті « Ринг Експрес» ( № 13 ( 1697), 29 березня 2017 року, письмові пояснення ріелторів ОСОБА_19 та ОСОБА_14, також письмові пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вони надали робітникам поліції в квітні 2017 року.

Також судом опитані в якості свідків ріелтори ОСОБА_19 та ОСОБА_14

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3, наданих ним інспектору Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_20 07.04.2017 року , ОСОБА_3 зазначив, що він через нотаріуса 04.04.2017 року продав одну із квартир - 2»а» по вул. Гостинній в м. Бердянську.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 зазначив, що тільки мав намір продати квартиру 2 «а», але в по-дальшому угода не була здійснена.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 від 08.04.2017 року, наданих ним інспектору СРПП№ 1 Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_21 ОСОБА_4 зазначив, що декілька днів назад він придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 у ОСОБА_3.

За даною адресу в теперешній час ведуться ремонті роботи. Далі зазначив, що при купівлі будинку з власником було оговорені питання відключення від каналізації.

Факт того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений насправді договір купівлі-продажу свідчать також письмові пояснення ріелтора ОСОБА_19, які він надав робітникам поліції, де зазначив, що тимчасово працював в агенстві нерухомості « Азовекспресс» і стажувався на посаді ріелтора.

Він безпосередньо супроводжував угоду купівлі-продажу об»єкта нерухомості , розташованого за адресою: АДРЕСА_5.

Продавцом даного об»єкта виступав ОСОБА_3, а покупцем чоловік по імені « Юрій», угода купівлі-продажу відбулася 05.04.2017, при укладенні угоди він не був присутнім.

Ріелтор ОСОБА_14 в своїх письмових поясненнях , наданих робітникам поліції зазначила, що працює ріелтором в агенстві « Азовекспресс» і наприкінці січня 2017 року до них звернувся ОСОБА_3 з метою реалізації частини домоволодіння за адресою: м. Бердянськ, вул. Гостинна, 2. Агенство виставило даний об»єкт на продаж, чим підтвердила розміщення оголошення в газеті . Також вона зазначила, що ОСОБА_3 прохав агенство допомогти йому підготувати документи для дарування іншої частини домоволодіння і підтвердила , що в подальшому угода купівлі-продажу квартири 2 не відбулася, навпаки ОСОБА_3 подарував іншу частину домоволодіння своєму знайомому - ОСОБА_4

Судом опитані в якості свідків ріелтори ОСОБА_19 та ОСОБА_14, які дали судові суперечливі показання.

Свідок ОСОБА_19 плутався в показаннях , поясняв , що на той час був стажором, взагалі ,погано пам»ятає ті події, не розумів для укладання якої угоди збирає документи, надав такі письмові пояснення робітникам поліції, оскільки не зовсім розумів різницю між купівлею-продажем та даруваннм і крім того, він тільки підписав те, що написав робітник поліції.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що дійсно агенство збирало документи для ОСОБА_3 для укладання договору дарування 3/20 частин домоволодіння, що складає квартиру 1, хоча спочатку ОСОБА_3 прохав знайти покупця для продажу квартири 2 по вул . Гостинній, 16.

Її показання також носять суперечливий характер, оскільки ОСОБА_3 належали квартири 2 «а» та квартира 1.

В подальшому угода купівлі-продажу квартири 2»а» не відбулася», але оголошення про продаж об»єкта нерухомості в газету « Ринг Експресс» було дано 29 березня 2017 року

Третя особа ОСОБА_5, яка є директором агенства, в ході судового розгляду пояснила, що оголошення в газеті взагалі стосується іншого об»єкта нерухомості по вул. Гостинній, оскільки по цій вулиці не один об»єкт в цей період був виставлений на продаж.

Відповідно до оголошення в газеті 2»Ринг-Експрес ( № 13(1697) 29 березня 2017 року зазначено, що продається частина домоволодіння по вул. Гостинній ( Свердлова) , 50 кв.м, 2-кімнати, ремонт, ОСОБА_22 і зазначений телефон.

Проаналізувавши показання свідків, інших учасників справи, письмові докази, у суду є всі підстави вважати, що на продаж була виставлена сама квартира 1 по вул. Гостинній.

Ріелтор ОСОБА_14 зазначала, що об»єкт нерухомості по вул Гостинній, який належить ОСОБА_3, квартира 2, яку вона зазначала в письмових поясненнях, але вона не могла виставлятися на продаж, оскільки вона належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, супроводженням спірної угоди займався ріелтор ОСОБА_19, саме такі ініціали зазначені в оголошенні в газеті.

Доводи третьої особи про те, що в оголошенні , взагалі, мова йшла про інший об»єкт нерухомості по вул. Гостинній не спростовані іншими письмовими доказами.

Письмові пояснення відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вони надали робітникам поліції стосовно того, що між ними насправді був укладений договір купівлі-продажу, суд також бере до уваги, як належний доказ.

В судовому засіданні опитані в якості свідків робітники поліції ОСОБА_20 та ОСОБА_23, які повідомили суду, що при відібранні пояснень у квітні 2017 року, як у сторін, так і у свідків по справі, усі допитані були повідомлені про відповідальність за надання неправдивих пояснень, всі опитувані знаходилися у задовільному фізичному та емоційному стані, могли надавати пояснення та розумілі їх значення.

Тому суд бере до уваги саме письмові пояснення свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_14, та учасників справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вони надавали робітникам поліції у березні-квітні 2017 року, тому що в судовому засіданні вони надавали пояснення вже влітку 2018 року по спливу року, і враховуючи, що ріелтори, зокрема , плуталися в показаннях в ході судового розгляду, також , посилаючись і на те , що вже деяких подій вони не пам»ятають.

Крім, того, задовольняючи позовні вимоги , суд бере до уваги наступне.

Доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що останній подарував йому спірну частину домоволодіння для його особистого проживання, незважаючи на те, що ОСОБА_4 має нерухомість у м. Бердянську, однак пропри це, він мав проблеми з житловою площею і таким чином ОСОБА_24 вирішив йому допомогти, подарував частину свого домоволодіння не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 здає подароване йому нерухоме майно, про що свідчить дані зі сторінки в мережі Інтернет, в об»яві міститься адреса, фото квартири та контактний номер власника ОСОБА_4 ( що підтверджується роздруківкою з сайту, яка долучена до матеріалів справи).

Окрім того, встановлено та не заперечувалося, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в родинних та приятельських відносинах не перебувають, їх пояснення щодо часу і місця їх знайомства, причини та мети укладання нібито договору дарування суперечать один одному, що також ставить під сумнів дійсність цієї угоди, саме, як договору дарування. З вищевикладеного можна прийти до висновку, щодо відсутності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бажання, щодо настання правових наслідків укладання договору дарування. Жодна із сторін укладаючи оскаржуваний договір не мала на меті безоплатний перехід права власності на нерухоме майно.

Відповідно частин 1,2 статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Коментована стаття роз'яснює, що характерною рисою договору дарування є його безоплатність. Договір дарування поряд з договорами купівлі-продажу, поставки, міни, є тим правочином, що спрямований на відчуження певного майна від однієї особи до іншої, проте на відміну від них за договором дарування таке відчуження завжди відбувається на безоплатній основі. Тобто метою договору дарування є передача власником (дарувальником) свого майна у власність іншої особи (обдарованого) без отримання будь-якої взаємної винагороди (майнового задоволення).

Основним юридичним фактом, який підлягає установленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Суд на підставі показань свідків, враховуючи відсутність у дарувальника будь-яких підстав дарувати квартиру обдаровуваному, доходять обгрунтованого висновку про те, що укладений договір дарування мав на меті приховати договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Ураховуючи, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, суд взяв до уваги юридичні факти, з якими закон пов'язує певні правові наслідки, а саме: розміщення в засобах масової інформації співвласником квартири ОСОБА_3 оголошення про продаж спірної частини домоволодінння, письмові свідчення самих учасників угоди, що вони насправді уклали договір купівлі-продажу, письмові пояснення ріелтора ОСОБА_19, який безпосередньо супроводжував угоду про те, що це була угода купівлі-продажу.

Його показання в судовому засіданні в якості свідка не спростовують його письмових пояснень, частково він підтвердив їх, зазначивши, що не може з точністю, сказати, яку угоду супроводжував, оскільки був стажором і не розумів різницю між угодою купівлі-продажу і угодою дарування , але при цьому зазначив, що надавав правдиві показання робітникам поліції.

Крім того, суд не встановив обставин, а дарувальник за спірним договором не навів жодних мотивів передачі ними в дар частини домоволодіння.

Учасники угоди не перебувають у родинних відносинах.

Таким чином, з правової природи усіх досліджених доказів випливає, що насправді було укладено договір купівлі-продажу 3/20 частин домоволодіння, але прихований під договором дарування.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину який сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Якщо судом буде встановлено під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна -протягом десяти днів від дня отримання ними гповідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Суду наданий письмовий доказ- оригінал квитанції про внесення позивачем на депозитний рахунок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області вартості 3/20 частки домоволодіння у розмірі 89873,70 гривень, відповідно до звіту про оцінку майна від 03.04.2017 року, який не спростований відповідачами.

Як свідчить п. 18 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі інших співвласників будь-який співвласник має право пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця протягом одного року від дня, коли він довідався або міг довідатися про вчинення правочину (частина четверта статті 362 ЦК). У разі порушення переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на нього прав та обов'язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 письмово не повідомлявся про продаж майна, як це передбачено законодавством, його право на переважну покупку було істотно порушено та підлягає захисту судом, а саме щодо надання ОСОБА_1 переважного права покупки цієї частини дому за ціною, яка вказана у звіті про незалежну оцінку цієї частини будинку, яка не спростована.

Тому позовні вимоги про визнання договору дарування № 556 від 05.04.2017 року удаваним та переведення на позивача прав та обов»язків покупця 3/20 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами є законними та обгрунтованими.

Вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 є похідними від вищезазначених, тому також підлягають задоволенню.

Доводи відповідачів, що в п.7 оскаржуваного договору дарування зазначено, що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Зміст й правові наслідки правочину, що укладався сторонами, їм було роз»яснено нотаріусом, не спростовують удаваність правочину, оскільки укладанню удаваного правочину притаманна спрямованість волі сторін на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, про що нотаріусу можливо бути і невідомо.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа підприємець ОСОБА_5, приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання договору дарування удаваним, переводу на ОСОБА_1 прав та обовязків покупця та скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4, задовольнити повністю. Визнати договір дарування № 556 від 05.04.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу 3/20 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Бердянськ, вул. Гостинна, 16, кв.

Перевести на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця 3/20 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_6. Скасувати рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6А про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4, індексний номер запису в реєстрі: 34629119 від 05.04.2017 року. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 1089 (одній тисячі вісімдесят дев"ять гривень), 37 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

ОСОБА_25, зареєстрований за адресолю: АДРЕСА_7.

ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрвоаний за адресою:Запорізька область, АДРЕСА_8.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 жовтня 2018 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_28