Справа №265/3261/17
Провадження №2/265/84/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретарів судового засідання Тулянкіної М.М., Гусєвої К.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 56000 гривень та 3% річних у розмірі 26110 гривень. В обгртунвання заявлених позовних вимог посилався на те, що згідно договору позики від 13 березня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 3000 гривень на строк 6 місяців під 3,3 %, про що написана власноруч розписка. До теперішнього часу відповідач повернувся тільки 1000 доларів США. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак останній відповідач відмовою у звязку з відсутністю грошових коштів. У звязку з наявним курсом долару, сума боргу складає на сьогоднішній день 56000 гривень, які просить стягнути з відповідача. Також просив стягнути з відповідача 3% річних, які за 13 років 11 місяців складають 26110 гривень.

13 листопада 2017 року відповідач подав до суду заперечення, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, за наступних підстав. Оскільки договір позики було укладено 13 березня 2003 року, на момент звернення позивача до суду пройшов строк позовної давності три роки, та один рік щодо позовних вимог про стягнення пені. Окрім того, вважає, що оскільки ОСОБА_1 не є фінансовим закладом або субєктом підприємницької діяльності у сфері фінансових послуг, він не має права отримувати проценти за договором позики, а відповідно, незаконно уклав з ним договір позики. Отже, оскільки він виплачував проценти за договором, які мав права не виплачувати, він повність виплатив суму боргу у розмірі 3000 доларів США за договором позики.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначив, що кожні три роки відповідач складав нову розписку, для того, щоб не пройшли строки позовної давності. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги позивача, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, та пояснив, що усю суму боргу він повернув. Розписками він періодично підтверджував наявність боргу, нових грошей у позивача не брав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тобто, як вбачається зі змісту ст. 1046 ЦК України предметом договору позики є передача позикодавцем позичальнику у власність грошових коштів або інших речей, а обов'язком позичальника - повернення позикодавцеві отриманого за таким договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач на підтвердження факту укладення між ним та ОСОБА_3 договору позики надав суду оригінал розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_3 13 лютого 2003 року взяв у борг у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 3000 доларів США строком на шість місяців із сплатою 3,3% щомісячно за користування грошима (а.с. 27).

Розписками від 20 травня 2005 року та 16 березня 2011 року ОСОБА_3 підтвердив наявність існуючого боргу перед ОСОБА_1 у розмірі 3000 доларів США, а розпискою від 03 березня 2014 року наявність 2800 доларів США (а.с.а.с. 28, 29, 30).

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, і підтвердив це у судовому засіданні, що відповідач повернув йому 1000 доларів США, внаслідок чого просив стягнути 2000 доларів США.

Відповідач, заперечуючи проти цього, зазначив, що він виплати усю суму боргу. На підтвердження заперечень відповідачем надані поштові повідомлення про відправку грошових коштів позивачу, розписки позивача про отримання грошових коштів та інформацію по поштових переказах, які було відправлено за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, у наступних розмірах:

- 3000 гривень 19 квітня 2016 року;

- 1000 гривень 04 березня 2016 року;

- 3000 гривень 10 травня 2016 року;

- 4000 гривень 31 травня 2016 року;

- 1000 гривень 18 квітня 2015 року;

- 1000 гривень 18 червня 2015 року;

- 1000 гривень 01 липня 2015 року;

- 1000 гривень 03 серпня 2015 року;

- 1000 гривень 04 вересня 2015 року;

- 1000 гривень 13 жовтня 2015 року;

- 1000 гривень 17 листопада 2015 року;

- 500 гривень 13 лютого 2014 року;

- 500 гривень 09 січня 2014 року;

- 1000 гривень 16 жовтня 2014 року;

- 500 гривень 26 березня 2014 року;

- 1000 гривень 07 травня 2014 року;

- 1000 гривень 15 липня 2014 року;

- 1000 гривень 14 червня 2014 року;

- 500 гривень 17 грудня 2013 року.

Враховуючи курси НБУ долара на гривни на відповідні дати повернення відповідачем грошових коштів позивачу (станом на 19.04.2016 долар США 25,48 гривень; на 10.05.2016 26,16 гривень; на 31.05.2016 25,16 гривень; на 18.04.2015 21,44 гривень; на 18.06.2015 21,65 гривень; на 01.07.2015 21,00 гривень; на 03.08.2015 21,13 гривень; на 04.09.2015 22,02 гривень; на 13.10.2015 21,82 гривень; на 17.11.2015 23,21 гривень; на 19.04.2016 25,48 гривень; на 13.02.2014 8,55 гривень; на 09.01.2014 7,99 гривень; на 17.12.2013 7,99 гривень; на 04.03.2016 26,21 гривень; на 16.10.2014 12,95 гривень; на 26.03.2014 10,57 гривень; на 07.05.2014 11,65 гривень; на 15.07.2014 11,71 гривень; на 14.06.2014 11,73 гривень), загалом ОСОБА_3 було повернуто 1316 доларів США (118 доларів США + 115 доларів США + 159 доларів США + 47 доларів США + 46 доларів США + 48 доларів США + 47 доларів США + 45 доларів США + 46 доларів США + 43 долари США + 58 доларів США + 62 долари США + 62 долари США + 38 доларів США + 77 доларів США + 47 доларів США + 88 доларів США + 85 доларів США + 85 доларів США = 876 доларів США).

Таким чином, із 3000 доларів США, які відповідач позичав у ОСОБА_1, він, починаючи з грудня 2013 року, повернув 1316 доларів США. Отже, грошова сума у розмірі 1684 долари США за договором позики до теперішнього часу не повернута та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки на день ухвалення рішення курс долара США НБУ складає 26,25 гривень за 1 долар, суд приходе до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 44205 гривень ( 1684 х 26,25 = 44205 гривень).

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Після укладення договору позики у 2003 році, відповідач неодноразово складав нову розписку про обовязок віддати грошові кошти позивачу за договором позики від 13.03.2003 року, останній різ 03 березня 2014 року, де зобовязався повернути борг протягом двох років, отже, до 03 березня 2016 року, і саме з цього часу повинен рахуватися строк позовної давності.

Крім того, відповідач періодично частками сплачував борг шляхом особистої передачі грошових коштів та шляхом поштового переказу. Остання сплата грошових коштів відбулася 31 травня 2016 року.

Отже, дії відповідача свідчать про визнання ним боргу, а тому з 31 травня 2016 року перебіг позовної давності починається заново. Оскільки позивач з позовною заявою до суду звернувся 11 травня 2017 року, трирічний строк позовної давності звернення до суду ним не пропущений.

Разом з тим, до вимог про стягнення 3% річних позивачем ОСОБА_1 пропущений трирічний строк позовної давності, за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у «Висновках, викладених у постановах, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення за 1 півріччя 2017 року» зазначив, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст.. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалість у три роки.

Починаючи з 2003 року, позивач не предявляв вимоги до відповідача щодо виплати 3% річних. У розписках відповідача, якими пролонгувався договір позики, зазначено тільки про обовязок відповідача повернути суму боргу. Про інші обовязки, у тому разі щодо виплати 3% річних, у розписках не зазначено.

Отже, враховуючи, що у розписці від 03 березня 2014 року визначено строк повернення боргу протягом двох років, тобто до 03 березня 2016 року, саме з цього часу підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період з 03 березня 2016 року по день постановлення рішення, тобто 10 липня 2018 року, що складає 860 днів (304 дні (2016 рік) + 365 днів (2017 рік) + 191 день (2018 рік) = 860 днів), а саме 3124 гривни 63 копійки, виходячи з наступного розрахунку: 44205 гривень (прострочена сума позики) х 3% : 100% : 365 днів х 860 днів = 3124,63 гривень.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає, 822 гривни, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 47329,63 грн. х 100% : 82110 грн. ціни позову = 58 %), тобто 58 % від ціни позову (58 % х 822 грн. : 100% = 477 грн.), що складає 477 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму за договором позики у розмірі 44205 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3124 гривни 63 копійки, а всього 47329 гривень 63 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані із сплатою судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 477 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 липня 2018 року.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_2, адреса реєстрації та фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, 10.

Суддя Мельник І.Г.