ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 464/5867/15-ц

провадження № 61-5837св18

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач -ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Бойко О. М, та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Шеремети Н. О., Левика Я. А., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 7 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»)та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 90 000 доларів США зі сплатою 12,40% річних з терміном погашення не пізніше 7 лютого 2029 року.

Із жовтня 2014 року відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, поточні платежі за кредитом та нараховані проценти згідно графіку не сплачує.

12 травня 2015 року на адресу відповідача направлена вимога щодо погашення заборгованості, яка не виконана.

З огляду на наведене, ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за договором по надання споживчого кредиту № 0 від 7 лютого 2008 року у розмірі 87 637,34 доларів США і пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 31 337,56 грн.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 27 липня 2016 року, позов задоволено.

Стягнено із ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 87 637,34 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банка України (далі - НБУ) еквівалентно 2 297 851,05 грн, заборгованості за кредитним договором № 0 від 7 березня 2008 року, 31 337,56 грн пені та 3 654 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із його доведеності, оскільки відповідач прострочила погашення поточних платежів за договором, що є підставою для дострокового його стягнення з урахуванням штрафних санкцій.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд невірно визначив характер правовідносин сторін, оскільки сторонами укладено договір споживчого кредиту у валюті, до якого встановлені особливі умови процедури укладення; суд не встановив, чи отримувала вона кредит, неправильно визначив розмір заборгованості з огляду на офіційно встановлений курс долара США і помилково виходив з доведеності позовної вимоги про стягнення пені. Також посилається на порушення норм процесуального права, а саме неналежне повідомлення її про розгляд справи.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що неналежне повідомлення особи про розгляд справи виявилось в її суб'єктивному небажанні отримувати таке повідомлення; факт отримання відповідачем кредитних коштів доведено в судовому засіданні і матеріали справи містять достатньо доказів щодо порушення відповідачем зобов'язання з повернення кредиту; вирішення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та зупинено виконання рішення суду першої інстанції і ухвалою колегії цього ж суду від 15 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 7 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем укладено кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту на суму 90 000 доларів США строком повернення 7 лютого 2029 року згідно графіку погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,40% річних. Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1.

Пунктом 5.5 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового погашення кредиту та процентів у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій більше, ніж на один місяць.

У відповідності до п. 8.1 кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню.

12 травня 2015 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, яка отримана відповідачем 21 травня 2015 року, але залишилась невиконаною.

Звернувшись до суду з позовом у липні 2015 року, банк просив стягнути заборгованість, що утворилась станом на 7 липня 2015 року, у розмірі 87 637,34 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 7 липня 2015 року еквівалентно 1 841 983,35 грн), яка складається із: 80 633,64 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 694 777,84 грн) заборгованості за кредитом; 7 003,70 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 147 205,50 грн) заборгованості за процентами. Крім того, за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами банком нарахована пеня, що становить 31 337,56 грн, з яких 7 096,39 грн - за прострочення сплати кредиту; 24 241,17 грн - за прострочення сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Так, при перегляді справи встановлено, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» має ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди врахували, що за змістом частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Вказані положення суд застосував при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом; при вирішенні питання про стягнення пені правильно визначив розмір пені у національні валюті гривні, як заявлено у позові.

Отже, доводи, викладені в касаційній скарзі щодо неправомірного визначення судом заборгованості в іноземній валюті, відхиляються судом касаційної інстанції.

Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо недійсності кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, набрав законної сили 16 жовтня 2011 року.

На час укладення оспорюваного кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо невірного розрахунку заборгованості, зводяться до переоцінки доказів у справі, що до компетенції касаційного суду не відноситься.

Також касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Обов'язкова підстава для скасування судового рішення у зв'язку розглядом справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, що є порушенням статті 129 Конституції України і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України може мати місце за відсутності будь-якого повідомлення сторони та неможливості у зв'язку із цим вчиняти процесуальні дії, пов'язані із захистом своїх прав.

Встановлено, що у розгляді справи від імені відповідача брав участь адвокат адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Фавор» на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 21 вересня 2015 року, та ордеру про надання правової допомоги; розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався через неявку як відповідача, так і його представників, у тому числі і за клопотанням представників. Представник відповідача повідомлявся про розгляд справи належним чином (а.с.186, 190), до того ж брав участь у розгляді заяви про скасування заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року.

Отже, розглядаючи справу, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи й ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

З огляду на наведене, керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

РішенняСихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик