Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 350/272/15-ц

провадження № 61-23125св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року у складі судді Пулика М. В. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Горейко М. Д., Проскурніцького П. І.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що із 20 вересня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року шлюб між ними розірваний.

За час спільного проживання ними придбане таке майно: пральну машину (півавтомат), вартістю 2 250,00 грн; два світильники підвісні, вартістю по 200,00 грн за кожний; один великий світильник, вартістю 400,00 грн; диван-ліжко, вартістю 2 500,00 грн; розкладне крісло, вартістю 1 000,00 грн; холодильник двокамерний, вартістю 5 000,00 грн; кольоровий телевізор, вартістю 2 000,00 грн; супутникову антену, вартістю 1 200,00 грн; велосипед, вартістю 1 000,00 грн; штори та тюль, вартістю 1 000,00 грн; пилосос «Самсунг», вартістю 1 000,00 грн; циркулярку саморобну, вартістю 1 000,00 грн; стіл полірований, вартістю 250,00 грн; тюнер до телевізора, вартістю 400,00 грн; фрез до мотоблоку, вартістю 1 500,00 грн; корову, вартістю 12 000,00 грн; свиню, вартістю 5 000,00 грн. Всього майна на загальну суму 38 450,00 грн.

Позивач просив суд поділити між сторонами спільно придбане майно, присудивши йому компенсацію за 1/2 частини зазначеного майна, загальною вартістю 19 225,00 грн, залишивши у власності відповідача все майно.

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 більшу частину спільно придбаного рухомого майна не зазначив у позовній заяві і самостійно забрав його до себе додому.

Крім того, у період шлюбу вони виготовили проект землеустрою та отримали у власність земельну ділянку площею 0,1396 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: урочище Мочар Рожнятівського району Івано-Франківської області, а також побудували на вказаній земельній ділянці житловий будинок, будівництво якого ще не завершене. Земельна ділянка і незавершений об'єкт будівництва ? житловий будинок, є їхньою спільною сумісною власністю подружжя.

Також за час перебування у шлюбу сторонами понесені витрати та придбане таке майно, яке ОСОБА_4, не вніс у перелік майна, що підлягає поділу, зокрема: за надання послуг із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (приватизації землі) ними сплачено 5 000,0 грн; на електрифікацію будинку та придбання електроопори ними витрачено 10 000,00 грн; придбано: чотири кільця на криницю, вартістю 1 000,00 грн; електронасос для криниці, вартістю 750,00 грн; дерев'яну вагонку у кількості 50 кв. м, вартістю 4 600,00 грн; 4 штуки плит «ЮСБ», вартістю 400,00 грн; мотоблок, вартістю 8 000,00 грн; міст до причепа, вартістю 550,00 грн; плужок до мотоблока, вартістю 240,00 грн; сидіння до мотоблоку на колесах, вартістю 500,00 грн; колеса до мотоблоку, вартістю 1 600,00 грн; бензопилу «Штіль 18», вартістю 1 600,00 грн; електрозварку, вартістю 1 000,00 грн; лист нержавіючої бляхи, вартістю 380,00 грн; свердлильний станок, вартістю 372,00 грн; шліфувальну електромашинку «Болгарка», вартістю 659,00 грн; гиблювальний станок, вартістю 1 200,00 грн; ручну електроциркулярку «Паркетка», вартістю 1 090,00 грн; паяльну лампу, вартістю 130,00 грн; оприскувач садовини, вартістю 140,00 грн; ванну, вартістю 1 000,00 грн; 6 мішків цементу, загальною вартістю 300,00 грн.

Все вказане майно та понесені витрати, за виключенням дивана-ліжка, вартістю 2 500,00 грн, велосипеда, вартістю 1 000,00 грн, столу полірованого, вартістю 250,00 грн, ОСОБА_4 забрав собі, тому із нього на її користь необхідно стягнути половину вартості зазначеного майна та понесених витрат.

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просила суд виділити їй 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: урочище Мочар Рожнятівського району Івано-Франківської області, а також грошову компенсацію за 1/2 частини придбаного майна та понесених витрат у сумі 20 255,50 грн, присудивши все рухоме майно ОСОБА_4

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року позов задоволено частково. Проведено розподіл рухомого майна, яке знаходиться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в урочищі Мочар Рожнятівського району Івано-Франківської області, виділивши ОСОБА_4: чотири бетонні кільця на криницю, вартістю 1 000,00 грн; електронасос для криниці, вартістю 750,00 грн; мотоблок, вартістю 8 000,00 грн; міст до причіпа, вартістю 550,00 грн; плужок до мотоблока, вартістю 240,00 грн; сидіння до мотоблоку на колесах «Кічка», вартістю 500,00 грн; колеса до мотоблоку, вартістю 1 600,00 грн; бензопилу марки «Штіль 18», вартістю 1 600,00 грн; електрозварку, вартістю 1 000,00 грн; лист нержавіючої бляхи, вартістю 380,00 грн; свердлильний станок, вартістю 372,00 грн; шліфувальну електромашинку «Болгарка», вартістю 659,00 грн; гиблювальний станок, вартістю 1 200,00 грн; ручну електроциркулярку «Паркетка», вартістю 1 090,00 грн; паяльну лампу, вартістю ? 130,00 грн; оприскувач садовини, вартістю 140,00 грн; ванну, вартістю 1 000,00 грн; 9 450,00 грн витрат пов'язаних з електрифікацією житлового будинку. Загальна вартість витрат та майна, яке виділилося ОСОБА_4 склало 29 661,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_5 рухоме майно, яке знаходиться у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2: диван-ліжко, вартістю2 500,00 грн; велосипед, вартістю 1 000,00 грн; стіл полірований, вартістю 250,00 грн, а всього майна на загальну суму 3 750,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 на корить ОСОБА_5 12 955,00 грн компенсації за більшу частину присудженого йому майна. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 000,00 грн за оплату правової допомоги. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 000,00 грн за оплату правової допомоги .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що майно, придбане сторонами у період шлюбу, необхідно поділити між ним у рівних частках із урахуванням фактичного місцезнаходження такого майна. При цьому із позивача на користь відповідача необхідно стягнути грошову компенсацію за різницю у вартості часток майна подружжя у сумі 12 955,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази та встановивши обставини, правильно застосував положення статей 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України), у результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій у частині поділу спільного майна подружжя та у цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки зібраним доказам, не врахували обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Майно, що виділене позивачу, знаходиться у фактичному володінні відповідача, що підтверджується поясненнями позивача, показами свідків та актом опису майна від 15 січня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказана справа разом із матеріалами касаційного провадження передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі до 26 листопада 2014 року.

За час шлюбу сторони придбали таке майно: чотири бетонні кільця на криницю, вартістю 1 000,00 грн; електронасос для криниці, вартістю 750,00 грн; мотоблок, вартістю 8 000,00 грн; міст до причіпа, вартістю 550,00 грн; плужок до мотоблока, вартістю 240,00 грн; сидіння до мотоблоку на колесах «Кічка», вартістю 500,00 грн; колеса до мотоблоку, вартістю 1 600,00 грн; бензопилу марки «Штіль 18», вартістю 1 600,00 грн; електрозварку, вартістю 1 000,00 грн; лист нержавіючої бляхи, вартістю 380,00 грн; свердлильний станок, вартістю 372,00 грн; шліфувальну електромашинку «Болгарка», вартістю 659,00 грн; гиблювальний станок, вартістю 1 200,00 грн; ручну електроциркулярку «Паркетка», вартістю 1 090,00 грн; паяльну лампу, вартістю 130,00 грн; оприскувач садовини, вартістю 140,00 грн; ванну, вартістю 1 000,00 грн; диван-ліжко, вартістю 2 500,00 грн; велосипед, вартістю 1 000,00 грн; стіл полірований, вартістю 250,00 грн. Крім того, сторони витратили 9 450,00 грн на електрифікацією житлового будинку, який належить ОСОБА_4

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі частиною першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди ? виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судами встановлено, що вартість спільного майна подружжя визначена сторонами, спір про вартість такого майна відсутній, загальна вартість всього придбаного сторонами майна та здійснених витрат складає 33 411,00 грн, а тому частка кожної із сторін складає 16 705,50 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, виходячи із принципу рівності часток у спільному майні подружжя, а також фактичного перебування майна у кожного із подружжя, на підставі належним чином оцінених доказах, дійшов правильного висновку про реальний поділ у натурі спільного майна подружжя, стягнувши при цьому із позивача на користь відповідача грошову компенсацію за різницю у вартості часток майна подружжя у сумі 12 955,00 грн, виходячи із вартості спільного майна подружжя, визначеної сторонами.

Доводи касаційної скарги не беруться до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик