Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 308/14047/14-ц

провадження № 61-25015св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року у складі судді Монич О. В. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладених кредитних договорів і додаткових угод до них відповідач зобов'язалася погашати отриманий кредит і сплачувати відсотки за користування кредитом. Такі платежі мали надходити щомісяця. ОСОБА_4 узятих на себе зобов'язань не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними договорами.

ПАТ «Укрсоцбанк», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року № 08/290/137 та кредитним договором від 26 червня 2008 року № 08/290/28 у загальному розмірі 168 263,77 доларів США, що станом на 16 квітня 2015 року становить 3 665 294, 24 грн, та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

29 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 06 вересня 2006 року № 08/290/137 суму заборгованості по кредиту - 6 503,25 доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення

176 368,14 грн, суму заборгованості по відсоткам - 16 457,50 доларів США, що в еквівалентно на день винесення рішення 446 327,40 грн; розмір пені за невчасно повернення кредиту - 12 368,76 грн, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 51 977,39 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 26 червня 2008 року № 08/290/28 суму заборгованості по кредиту - 6 130,31 доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення

166 254,00 грн, суму заборгованості по відсоткам - 24 195,65 доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення 656 186,28 грн, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 11 659,46 грн, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 74 811,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі

3 654,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Банком було пред'явлено вимоги щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, несплачених процентів і пені з порушенням процедури, визначеної у додаткових угодах до кредитних договорів (надіслання письмового повідомлення позичальнику Банку), у зв'язку з чим ухвалив стягнути поточну заборгованість, що виникла станом на 24 жовтня 2014 року, із урахуванням позовних вимог і наданого позивачем розрахунку.

Щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту і пені за несвоєчасну сплату відсотків, суд дійшов висновку, що таку необхідно стягнути в розмірі, яка склалася у боржника протягом 1 року до моменту звернення до суду із позовом, сягнувши таку в гривнях. При цьому судом застосовано положення пункту 1 частини другої статті 258, частини третьої статті 551 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

29 березня 2017 року змінено.

Викладено резолютивну частину рішення в новій редакції.

Позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року № 08/290/137 в розмірі

70 002,09 доларів США, яка складається із: суми заборгованості по кредиту - 38 570,34 доларів США; суми заборгованості по відсотках - 26 463,39 доларів США; пені за невчасне повернення кредиту - 20 800,55 грн; пені за невчасне повернення кредиту - 87 410,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 08/290/28 в розмірі

98 261,68 доларів США, яка складається із: суми заборгованості по кредиту - 53 482,61 доларів США; суми заборгованості по відсотках - 38 102,39 доларів США; пені за невчасне повернення кредиту - 19 607,66 грн; пені за невчасне повернення кредиту - 125 810,20 грн.

Усього стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року № 08/290/137 та заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 08/290/28 в розмірі 168 263,77 доларів США, що станом на 16 квітня 2015 року становило 3 665 294,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у розмірі 4 019,40 грн.

Змінюючи резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договорами, у позичальника перед банком утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

07 жовтня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від

18 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказі, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 вересня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 08/290/137, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 39 600,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, із кінцевим терміном погашення заборгованості до 03 вересня 2021 року (включно).

У забезпечення виконання кредитного договору з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 було укладено іпотечний договір, за умовами якого майнові поручителі передають кредитору в іпотеку квартиру загальною площею 89,1 кв.м заставною вартістю 359 964,00 грн, що в еквіваленті становить 71 280,00 доларів США (пункт 1.3 кредитного договору).

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року № 1 відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15 % річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року суму кредиту було збільшено до

41 008,68 доларів США, зі сплатою 15,34 % відсотків річних і збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 03 вересня 2026 року.

Додатковою угодою № 3 від 24 листопада 2010 року кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі

38 570,34 доларів США та залишок заборгованості по нарахованих процентах у розмірі 3 937,77 доларів США.

26 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»,та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 08/290/28, згідно з яким ОСОБА_4 було надано кредит в сумі 54 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25 червня 2023 року.

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року № 1 відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15 % річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року суму кредиту було збільшено до

56 434,89 доларів США, зі сплатою 15,29 % річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 25 червня 2028 року.

Додатковою угодою від 24 листопада 2010 року № 3 кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року складав залишок заборгованості по кредиту в розмірі

53 482,61 доларів США та залишок заборгованості по нарахованих процентах у розмірі 5 189,71 доларів США.

Відповідно до цих кредитних договорів ОСОБА_4 зобов'язалася погашати отримані кредити щомісяця і сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідач узяті на себе зобов'язання не виконувала, внаслідок чого станом на 16 квітня 2015 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2006 року № 08/290/137 та кредитним договором від 26 червня 2008 року № 08/290/28 у розмірі 168 263,77 доларів США, що станом на 16 квітня 2015 року складає 3 665 294, 24 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_4 неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Тому дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції в резолютивній його частині, обгрунтовано виходив із того, що пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України судом першої інстанції застосовано неправильно, оскільки згідно з розрахунком заборгованості пеня за несвоєчасну сплату кредиту та пеня за несвоєчасну сплату відсотків по двом кредитним договорам розрахована, починаючи з 20 жовтня 2013 року і до моменту звернення банку до суду в листопаді 2014 року.

Також суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Наведені заявником доводи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року в незміненій його частині, та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

29 березня 2017 року в незміненій його частині, та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська