УХВАЛА

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 285/1452/17

провадження № 61-47574ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне сумісне майно та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 0,0783 га, на будівельні матеріали, що були використані в процесі створення об'єктів незавершеного будівництва (літньої кухні та житлового будинку) та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки і будівельних матеріалів.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2007 року, який розірвано за рішенням суду 22 січня 2013 року. Під час перебування у шлюбі рішенням Новоград-Волинської міської ради від 05 серпня 2010 року подружжю виділено та передано у власність земельну ділянку площею 0,0783 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.

За час спільного проживання вони збудували фундамент під житловий будинок та літню кухню, а земельна ділянка оформлена на ім'я ОСОБА_1

Проте позивач вважає, що вона є співвласником спірної земельної ділянки та

будівельних матеріалів, що були використані в процесі створення об'єктів незавершеного будівництва, в рівних частках з відповідачем, який не визнає за нею цього права.

Відповідно до висновку експерта від 02 серпня 2017 року № 752/08.17, що надійшов до суду першої інстанції 29вересня 2017 року, ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, Житомирська область, станом на день проведення експертизи становить 129 500,00 грн, де вартість земельної ділянки становить 54 900,00 грн, вартість незавершеного будівництвом житлового будинку (фундаменту) - 56 200,00 грн, вартість незавершеної будівництвом господарської будівлі (фундаменту) - 18 400,00 грн.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0783 га та будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 6 %) та незавершеної будівництвом господарської будівлі (ступінь готовності 8 %) за адресою: АДРЕСА_1, Житомирська область.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0783 га та будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 6%) та незавершеної будівництвом господарської будівлі (ступінь готовності 8%) за адресою: АДРЕСА_1, Житомирська область.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року скасовано у частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 6%) та незавершеної будівництвом господарської будівлі (ступінь готовності 8%) за адресою: АДРЕСА_1, Житомирська область.

Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

У решті рішення суду залишено без змін.

26 листопада 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, в якій просив скасувати вказані судові рішення в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В частині дев'ятій статті 19 ЦПК України вказано, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Враховуючи, що позивач просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, на будівельні матеріали, що були використані в процесі створення об'єктів незавершеного будівництва, та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки і будівельних матеріалів, ціна позову у даній справі становить 64 750,00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн ? 100=176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 листопада 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне сумісне майно та поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько