Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2026/10

провадження № 61-11539св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області Волкогонова Олексія Анатолійовича на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 рокуу складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Гірняк Л. А., Калараш А. А.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду про визнання дій та рішень неправомірними, скасування постанов державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції у Одеській області (далі - ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області) Волкогонова О. А.

Скарга мотивована тим, що у ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області знаходилося виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на його користь - 9 784,63 грн. За заявою ОСОБА_4 державний виконавець ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області відкрив виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина. Вважав, що указане виконавче провадження відкрито з порушенням діючого законодавства, оскільки він постійно проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1. Ні в м. Ізмаїл, ні в Ізмаїльському районі він не зареєстрований, не проживає, не працює, майна немає.Крім того, в рамках незаконно відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової суми державний виконавець незаконно здійснив взаємозалік: вилучені у ОСОБА_4 гроші у розмірі - 5 620,86 грн, у рамках іншого провадження, в якому ОСОБА_4 є боржником, були зараховані в рахунок погашення його заборгованості за аліментами і повернуті ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3, просив суд скасувати постанови старшого державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області Волкогонова О. О. від 31 травня 2015 року ВП № 48584159 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та

від 21 вересня 2015 року ВП № 39650203 про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на його користь - 9 784,63 грн; зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області Волкогонова О. О. поновити виконавче провадження

№ 39650203 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь - 9 784,63 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня

2015 року відмовлено у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення скарги заявника, оскільки виконавче провадження було відкрито за місцезнаходженням майна боржника. Державний виконавець діяв у порядок та спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року скасовано.

Скаргу ОСОБА_3 про визнання дій та рішень неправомірними, скасування постанов державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області Волкогонова О. А. задоволено частково.

Дії державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області Волкогонова О. А. щодо винесення постанови від 31 серпня 2015 року

ВП № 48584159 про відкриття виконавчого провадження та постанови

від 21 вересня 2015 року ВП № 39650203 про закінчення виконавчого провадження - визнано неправомірними.

Зобов'язано державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області Волкогонова О. А. скасувати постанови від 31 серпня 2015 року ВП № 48584159 про відкриття виконавчого провадження та від 21 вересня 2015 року

ВП № 39650203 про закінчення виконавчого провадження.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про часткове задоволення скарги, апеляційний суд, виходив з того, що дії державного виконавця ВДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської області щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина є неправомірними, оскільки відомості щодо проживання, перебування, роботи боржника або знаходження його майна у м. Ізмаїл або Ізмаїльському районі відсутні. Разом з тим, є неправомірними і дії вчинення під час здійснення неправомірно відкритого виконавчого провадження.

23 червня 2016 рокуголовний державний виконавець Ізмаїльського МР ВДВС Головного ТУЮ в Одеській області Волкогонов О. А.подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати ухвалусуду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки, поданим заявником доказам, висновки суду є неправильними та такими, що суперечать чинному законодавству.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначили, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 25 серпня 2015 року до Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа № 2-2026/10 щодо стягнення на користь останньої з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина. У заяві заявник посилалась на те, що виконавчий лист подано за місцезнаходженням майна (грошових котів) боржника, які знаходяться в одному з банків м. Ізмаїла.

Постановою старшого державного виконавця Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області Волкогонова О. О. від 31 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48584159 щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

21 вересня 2015 року державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості за аліментами, відповідно до якого сума заборгованості склала 19 576,82 грн.

Також, встановлено, що одночасно у провадженні державного виконавця Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження № 39650203 з примусового виконання виконавчого листа

від 22 липня 2013 року № 2/500/243/2013, виданогоІзмаїльським міськрайонним судом Одеської області, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі - 9 688,81 грн та судового збору - 95,82 грн.

31 серпня 2015 року в рамках виконавчого провадження № 39650203, в якому ОСОБА_4 є боржником, державним виконавцем було складено акт вилучення у боржника готівки, відповідно до якого у ОСОБА_4 були вилучені гроші у розмірі - 5 620,86 грн, які були нею зараховані на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби.

02 вересня 2015 року державним виконавцем Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області було подано доповідну записку на ім'я начальника відділу, в якій він доводив до відома керівника про те, що у нього на виконанні перебуває одночасно два виконавчих провадження, за якими громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають статус як боржника, так і стягувача, а тому стягнуті з ОСОБА_4 кошти мають бути спрямовані на погашення заборгованості за аліментами на її користь.

Відповідно до доповідної державного виконавця Волкогонова О. О., розпорядження від 03 вересня 2015 року № 48584159/7 та платіжного доручення від 03 вересня 2015 року № 41453 грошові кошти у розмірі -

5 620,86 грн були перераховані ОСОБА_4

14 вересня 2015 року до Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про повернення виконавчого листа про стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, в якій вказано, що боржник проживає у АДРЕСА_1.

Постановою старшого державного виконавця Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області Волкогонова О. О. від 21 вересня 2015 року у виконавчому провадженні № 48584159, на підставі пункту 1 частини першої статті 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час правовідносин), виконавчий лист № 2-2026/2010 щодо стягнення з

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина повернуто останній.

Постановою старшого державного виконавця Ізмаїльського ВДВС МРУЮ в Одеській області Волкогонова О. О. від 21 вересня 2015 року закінчено виконавче провадження № 39650203 щодо виконання виконавчого листа

№ 2-2026/2010 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі - 9 688,81 грн та судового збору у розмірі - 95,82 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час правовідносин) встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час правовідносин) встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час правовідносин) не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що державний виконавець здійснював свої дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на час таких дій, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3, оскільки заявник не навів обставин та не надав доказів, які б свідчили про неправомірність дій державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 рокускасувати, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня

2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П. Курило