Справа № 738/731/18
№ провадження 2/738/325/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi судді Слісар А.В., за участю секретаря судових засідань Мінець П.Д., pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi у порядку спрощеного позовного провадження цивільну спpаву за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно укладеного договору № б/н від 10.09.2010 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року становить 88490,56 грн. (1975,41 грн. заборгованість за кредитом, 76892,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4933,11 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф(фіксована частина), 4190,03 грн. штраф(процентна складова).

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 88490,56 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

11.07.2018 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на пропущення позивачем без поважних причин строку позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів. Вважає, що строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості та пені, минув з моменту закінчення встановленого ст. 257, 258 ЦК України строку з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також відповідачем заперечується факт здійснення платежів за кредитним договором 12.06.2014 року та 02.10.2015 року та вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом, оскільки він складений самим позивачем та не є документом, що підтверджує факт оплати. Зазначає, що за змістом п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

07.08.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач підписавши заяву на отримання кредиту, приєднався до запропонованих Банком Умов та Тарифів. Крім того вказує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, таким документом є виписка, яка знаходиться у матеріалах справи. Щодо пропущення строку позовної давності зазначає, що згідно п. 1.1.7.31. Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Крім того, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а строк дії кредитної картки відповідача діє до останнього дня квітня 2017 року, тому позивач не пропустив строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Також, вказує що відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов'язання триває.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомляла.

За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослiдивши письмові докази, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню частково з наступних пiдстав.

Згідно ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.09.2010 року сторонами був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, про що свідчить його підпис в анкеті - заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими, відповідач, був ознайомлений.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушив зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача станом на 31.03.2018 року складає 88490,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1975,41 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 76892,01 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4933,11 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та 4190,03 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності , а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, стягнення одночасно пені і штрафу нарахованих за порушення строків сплати по кредиту не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, а тому в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення штрафів в сумі 4690,03 грн. (500,00 грн. - фіксована частина та 4190,03 грн. - процентна складова) слід відмовити.

Решта позовних вимог обгрунтована та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 83800,53 грн., з яких: 1975,41 грн. - заборгованість за кредитом, 76892,01 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 4933,11 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, тому згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1668,61 грн.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.08.2018 року № 20180513/0587, вбачається що ОСОБА_2 отримувала кредитні картки, термін дії останньої до 04.2017 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 16.05.2018 року, а тому строк позовної давності не сплив.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з п. 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом становить 50 років.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, про що свідчить його підпис в анкеті - заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими, відповідач, був ознайомлений, а тому заява відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 83800 грн. 53 коп. (вісімдесят три тисячі вісімсот гривень п'ятдесят три копійки )

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1668 грн. 61 коп. (одна тисяча шістсот шістдесят вісім гривень шістдесят одну копійку ) на повернення судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2018 року.

Суддя А.В. Слісар