Справа № 445/1328/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

з участю секретаря Кшемінської О.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Колечиць І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, про визнання права власності та зняття арешту на майно,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вимогою (з урахуванням уточнених вимог) визнати за ним право спільної сумісної власності на автобус MERSEDES-BENZ д.н.з.НОМЕР_1, житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1418 га - кадастровий номер НОМЕР_3, на якій даний будинок розташований, а також просить зняти арешт на автобус MERSEDES-BENZ д.н.з.НОМЕР_1, житловий будинок п о АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1418 га - кадастровий номер НОМЕР_3, на якій даний будинок розташований, накладений постановою заступника начальника ВДВС Золочівського РУЮ Матвеюк О.П. від 01 липня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні ВП №47985588. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у межах виконавчого провадження, де боржником виступає ОСОБА_5 дружина позивача, накладено арешт на вищеперелічене майно. Однак, дане майно не являється особистою власністю ОСОБА_5, а перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог. Просить позов задоволити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що позивач не просить виділити спірне майно в натурі. Зняття арешту з ідеальної частки майна, що знаходиться у спільній сумісній власності сторін, унеможливить у подальшому виконання рішення суду, на підставі якого було накладено арешт. Крім цього, орган державної виконавчої служби у даному випадку не може виступати відповідачем у справі, а має бути залученим у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Тому, у задоволенні позову, пред'явленого до неналежного відповідача має бути відмовлено.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

28 квітня 1992 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданого Підлипецькою сільською радою Золочівського району Львівської області.

01.07.2015 року постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Матвеюк О.П. у межах виконавчого провадження №47985588 накладено арешт на автобус MERSEDES-BENZ, модель 350D, 1998 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5; автобус SETRA S 312HD д.н.з.НОМЕР_2, шасі НОМЕР_6; житловий будинок в с. Плугів Золочівського району Львівської області та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в с.Плугів Золочівського району Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

Судом встановлено, що арешт на вищеперелічене майно накладено у зв'язку з виконанням рішення Золочівського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 32 000,00 доларів США.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 06 лютого 2002 року за реєстровим №248 житловий будинок у с.Плугів Золочівського району Львівської області належить ОСОБА_5.

Із Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_5 11 вересня 1997 року вбачається, що ОСОБА_5 являється власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,1418 га у с.Плугів Золочівського району Львівської області.

Судом також встановлено, що Автобус MERSEDES-BENZ, модель 350D, 1998 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_5 01.08.2013 року.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 вищепереліченого майна суд приходить до наступних висновків.

В цій частині позовних вимог, позивач покликається на норми матеріального права, а саме статті 60, 61, 63 СК України та зазначає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали його під час їх перебування у шлюбі і тому частки кожного з них є рівними.

З цього приводу необхідно зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно потрібно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України можливо застосувати, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України в постановах від 1 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року та постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17.

Оскільки ОСОБА_5 (дружина позивача) не заперечує факту придбання спірного майно за спільні кошти, а також враховуючи той факт, що майно придбане у період існування шлюбних відносин між сторонами, суд приходить до висновку, що позов у цій частині слід задоволити.

Щодо зняття арешту із спірного майна, то суд зазначає наступне.

Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення до суду).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Чинною станом на час розгляду справи статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено аналогічну норму, відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

За змістом пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у справах про зняття арешту з майна, що становить спільну сумісну власність членів сім'ї, частка боржника визначається відповідно до правил статті 357 ЦК.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, те, що Судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_11 про визнання за нею в порядку поділу спільного майна права власності на зазначене вище майно, суд, з метою захисту її права власності, яке відповідно до вимог закону є непорушним, дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття арешту з такого майна.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 69, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»), ст.ст. 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», та керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76-78, 80-81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, який проживає за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с.Плугів, право спільної сумісної власності на:

? автобус MERSEDES-BENZ, модель 350D, 1998 р.в., д.н.з.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5;

? житловий будинок в с. Плугів Золочівського району Львівської області

? земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,1418 га у с.Плугів Золочівського району Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

Звільнити з під арешту автобус MERSEDES-BENC д.н.з.НОМЕР_1, житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1418 га - кадастровий номер НОМЕР_3, на якій даний будинок розташований, накладений постановою заступника начальника ВДВС Золочівського РУЮ Матвеюк О.П. від 01 липня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні ВП №47985588.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сивак