Постанова

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 752/7695/16-ц

провадження № 61-27651св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Міжрегіональна академія управління персоналом,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у складі судді Хоменко О. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міжрегіональної академії управління персоналом про стягнення на його користь недонарахованої та недовиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами.

Зазначав, що, ознайомившись 18 травня 2016 року з ксерокопією Статуту Міжрегіональної академії управління персоналом та ксерокопією Положення про Дніпропетровський інститут Міжрегіональної академії управління персоналом, дізнався, що на час перебування у трудових відносинах з відповідачем це Положення суперечило чинному законодавству.

Оскільки ці обставини не були досліджені та не були враховані судом під час ухвалення судового рішення, просив задовольнити його заяву.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року, залишеною без мін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року, ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження за його заявою за нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), подана після закінчення трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили, який є присічним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при вирішенні його заяви не врахували положення частини другої статті 233 КЗпП України, яким визначено, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, що оскаржувані ухвали побудовані на новій редакції статті 362 ЦПК України, яка суттєво звужує його права і свободи, тому вважає, що судам необхідно звернутись до Верховного Суду, який відповідно до статті 150 Конституції України може порушувати питання про відповідність Конституції України законів та інших правових актів.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу №752/7695/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Встановлено, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року, яке заявник просить переглянути у зв'язку із нововиявленими обставинами, набрало законної сили 27 жовтня 2011 року.

Із заявою про перегляд судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) позивач звернувся лише 19 травня 2016 року, тобто після сплину трирічного строку.

Враховуючи норми процесуального права, практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року з огляду на те, що з моменту прийняття рішення у справі та до моменту звернення ОСОБА_4 до суду з даною заявою пройшло більше трьох років, що порушує принцип правової визначеності.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, і не дають підстав для висновку про те, що оскаржені ухвали постановлені без додержання норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат