ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року

м.Суми

Справа №592/11945/17

Номер провадження 22-ц/788/1203/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2018 року, в складі судді Алфьорова А.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в подальшому його уточнивши (а.с. 66), мотивуючи вимоги тим, що з 09 червня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. На цей час вирішується питання про розірвання шлюбу між сторонами.

За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2001 року за їх спільні кошти було придбано 2/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,8 кв.м.

За договором міни був проведений обмін 2/4 частин спірної квартири на 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_9

Спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_10

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити частково. У порядку поділу спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_3, визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/4 частину квартири та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, як особисте приватне майно чоловіка та на 1/4 частину квартири, як спільне майно подружжя.

При цьому зазначає, що 2/4 частини спірної квартири було придбано відповідачем внаслідок укладення договору міни від 08 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до якого 2/4 частини квартири АДРЕСА_4, що належали ОСОБА_9, ОСОБА_10, було обміняно на належні ОСОБА_2 27/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований у АДРЕСА_11. Вказане нерухоме майно, а саме: 27/100 частин житлового будинку, належало відповідачу на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 березня 1996 року.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 червня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12).

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-15).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 08 лютого 2001 року, серія АВР № 290631, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_2 придбав 2/4 частини квартири АДРЕСА_5, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 46,8 кв.м (а.с. 17).

Відповідно до договору міни від 08 лютого 2001 року серія АВР № 290630, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 обміняли належні їм на праві власності 2/4 частини квартири АДРЕСА_6 на 27/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_12. Вказані 27/100 частин належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 березня 1996 року (а.с. 16).

Згідно зі звітом про оцінку майна, вартість квартири АДРЕСА_13 станом на 19 жовтня 2017 року становить 361717 грн. (а.с. 20 - 26).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_7 є спільним майном подружжя, а тому у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з роз'ясненням пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й встановленням факту, за які кошти було придбане спірне майно і чи можна вважати таке майно сумісним.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Як убачається з матеріалів справи, спірна квартира дійсно була придбана подружжям під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі.

Проте, 2/4 частини квартири АДРЕСА_8 придбана подружжям за договором купівлі-продажу від 08 лютого 2001 року, а інші - 2/4 частини - за договором міни 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_14

В договорі міни від 08 лютого 2001 року зазначено, що вказані 27/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. АДРЕСА_15 належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 березня 1993 року за № 2-53 Другою Сумською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Сумському ООБТІ 02 квітня 1996 року за реєстраційним номером 10404.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та визнаючи за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції не звернув належної уваги на наведене та не з'ясував питання, на якій правовій підставі ОСОБА_2 належало 27/100 частин будинку, розташованого по АДРЕСА_14

З доданого до апеляційної скарги свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 березня 1996 року убачається, що ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, заповіла у спадок ОСОБА_2 майно, яке складається з 27/100 частин житлового будинку, жилою площею 74 кв.м з надвірними господарчими та побутовими будівлями, розташованого у АДРЕСА_11.

У зв'язку з тим, що відповідач не приймав особистої участі у розгляді справи в суді першої інстанції, так як був тривалий час за межами України і взагалі не був обізнаний про розгляд цієї справи в суді, він був позбавлений об'єктивної можливості надати суду свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому колегія суддів апеляційного суду приймає цей письмовий доказ на підтвердження його позиції щодо належності 2/4 частин спірної квартири йому на праві особистої приватної власності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ціла квартира АДРЕСА_7 є спільним сумісним майном подружжя та безпідставно визнав за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та визнання за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Вимоги апеляційної скарги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, як особисте приватне майно чоловіка та на 1/4 частину квартири, як спільне майно подружжя, задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги в суді першої інстанції не заявлялись, тому вони знаходяться поза межами перегляду справи апеляційним судом.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають компенсації судові витрати в розмірі 1057 грн. 21 коп., понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2018 року та прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_16

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у розмірі 1057 грн. 21 коп., понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук