САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/296/18
Провадження №2/726/146/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_3 як такої, що прийняла спадщину шляхом проживання з померлою по одній адресі.

22.12.2017 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_2 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за № 9, що знаходиться в м. Чернівці по другому провулку ОСОБА_4 (до перейменування ОСОБА_5) в Чернівецькому КОБТІ не зареєстровано.

Причиною звернення до суду про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім' я спадкодавця та відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Рішенням № 5/6 виконавчого комітету Садгірської міської ради депутатів трудящих від 15 травня 1963 року ОСОБА_3 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 9 по 2-му провулку Куйбишева та в подальшому, а саме у 1965 році житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по 2 провулку Галицького Данила, 9 в м. Чернівці було побудовано. Однак з того часу, право власності на вказане нерухоме майно у встановленому порядку набуто не було.

На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за № 9, що знаходиться в м. Чернівці по другому провулку ОСОБА_4

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням № 5/6 виконавчого комітету Садгірської міської ради депутатів трудящих від 15 травня 1963 року «Про відведення під індивідуальне будівництво земельної ділянки» ОСОБА_3 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 9 по 2-му провулку Куйбишева (в подальшому 2-й провулок ОСОБА_5) нині 2-й провулок Галицького Данила площею 600 м2

15 червня 1963 року відділом комунального господарства виконкому Садгірської ради депутатів трудящих дозволено громадянці ОСОБА_3 на земельній ділянці № 9 по вул. 2-й про вул. Куйбишева (сьогодні 2-й провулок ОСОБА_4) на підставі рішення № 5/6 від 15 травня 1963 року про надання ділянки, проведення виробничо-будівельних, санітарно-технічних і спеціальних робіт по будівництву, що значиться в генеральному плані, узгодженому з відділом комунального господарства: будівництво одного житлового будинку, сараю та вбиральні.

У відповідності до акту від 18 травня 1963 року представником Чернівецького міжміського БТІ було проведено відведення в натурі земельної ділянки загальною площею 600 м2, розташованої по 2-му провулку Куйбишева 9 (сьогодні 2-й провулок ОСОБА_4) в м. Чернівці.

На житловий будинок, господарські будівлі та споруди Чернівецьким комунальним бюро технічної інвентаризації виготовлений технічний паспорт, згідно якого, по 2 провулку Галицького Данила, 9 в м. Чернівці розташований житловий будинок, господарські будівлі та споруди, складаються із житлового будиноку - літ. «А» житловою площею - 21,90 м.кв, загальною площею - 51,86 м.кв, вбиральні - літ. «Б» загальною площею 1,38 м.кв, сараю літ. «Г» загальною площею 6,33 м.кв, огорожі - № 1-3, криниці - № 4, ями вигрібної - № 5, вимощення 1.

09.03.2006 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 016085.

Так, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_2 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 на вказане будинковолодіння у звязку із тим, що право власності на нього не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 2 6 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція Верховного суду України по справі 6-137цс13).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Така позиція висловлена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Таким чином встановлено, що позивач обґрунтовано звернулась до суду з метою визнання свого права власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України.)

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі викладеного, оскільки позивач є донькою ОСОБА_3. та на момент смерті постійно проживала разом із нею, є спадкоємцем першої черги, враховуючи викладені обставини, остання має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном, на яке просить визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 392, 1216, 1268, 1217 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстрацій номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає по 2-му провулку Галицького 9 в м. Чернівці право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані по 2-му провулку Галицького Данила, 9 в м. Чернівці та зазначені в технічному паспорті як: житловий будинок - літ. «А» житловою площею - 21,90 м2, загальною площею - 51,86 м2, вбиральня - літ. «Б» загальною площею 1,38 м.кв, сарай літ. «Г» загальною площею 6,33 м.кв, огорожа - № 1-3, криниця - № 4, яма вигрібна - № 5, вимощення 1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_6