Ухвала

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 242/3456/17

провадження № 61-36208св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївки Донецької області,

розглянув заяву ОСОБА_4 про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївки Донецької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївки Донецької області (далі - Служба у справах дітей), про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів, посилаючись на те, що її дочка ОСОБА_5 є матір'ю малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини записані відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідач вихованням дочки не займається, не піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, часто залишає дитину одну без нагляду, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, схильна до вчинення правопорушень. Рішенням Служби у справах дітей від 18 липня 2017 року малолітню ОСОБА_6 було тимчасово влаштовано до її родини. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6; встановити опіку та призначити її опікуном малолітньої дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6 та призначено ОСОБА_4 її опікуном. Присуджено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2017 року до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року залишено без змін.

У червні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року і хвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 про затвердження мирової угоди, укладеної між нею та ОСОБА_5, а також текст мирової угоди такого змісту:

1. Сторони домовилися, що з часу ухвалення рішення місцевим судом відповідач виправила свою поведінку та змінила ставлення до сім'ї.

2. Позивач відмовляється від пред'явлених нею вимог.

3. Служба у справах дітей не заперечує щодо розгляду Верховним Судом питання про затвердження мирової угоди.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду заяву, в якій просить залишити мирову угоду без розгляду, посилаючись на те, що у 2018 році відповідач народила другу дитину, після чого знову стала зловживати алкогольними напоями, вчиняти хуліганські дії, у зв'язку з чим була попереджена Службою у справах дітей про можливість відібрання у неї й другої дитини.

Мирова угода не підлягає затвердженню судом з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами (пункт 2 частини п'ятої статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Згідно зі статтею 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Зі змісту поданої до суду мирової угоди вбачається, що її умови не врегульовують спір на підставі взаємних поступок сторін, відсутня спільна письмова заява позивача та відповідача про затвердження цієї угоди судом. Крім цього, у зв'язку із зміною певних обставин позивач не підтримує вказану мирову угоду.

Оскільки цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливості залишення мирової угоди без розгляду, то у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_4 слід відмовити. Також необхідно відмовити у затвердженні мирової угоди у зв'язку з відсутністю визначених законом підстав для цього і продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись статтями 207, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залишення мирової угоди без розгляду.

Відмовити ОСОБА_4 у затвердженні мирової угоди, укладеної між нею та ОСОБА_5, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївки Донецької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов