Справа №639/7266/17
Провадження №2/639/511/18
06 серпня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кузнецової (Тіщенко),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, -
06.12.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2, в якому позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період з 1999 року до серпня 2017 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, щовона і відповідач проживали з 1999 року однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Позивач та відповідач 25.02.2000 року були повінчані в Костянтино-Оленінському храмі Харківської єпархії Української Православної Церкви. ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін народився син, ОСОБА_3, батьком якого визнано відповідача. При здійсненні обряду хрещення сина, хрещеним батьком був записаний брат відповідача, ОСОБА_4 Дитина завжди проживала з позивачем та відповідачем, перебувала на спільному утриманні, сторони разом займалися вихованням дитини.
До придбання житла, позивач з відповідачем декілька років проживали у орендованому житлі АДРЕСА_1, за цією ж адресою була складена карта імунізації сина, також проживали за адресою по вул.. Конотопській, АДРЕСА_2 (в квартирі старшого брата відповідача - ОСОБА_5). В 2002 році позивач стала власницею будинку АДРЕСА_5. Приблизно в січні-лютому 2003 року позивач продала вказаний будинок, грошові кошти вона вклала у загальний спільний з відповідачем бюджет для купівлі житлового будинку АДРЕСА_4. Зазначений будинок був придбаний 06.11.2002 року на ім'я відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусомХарківського міського нотаріального округу Кравченко С.В.,зареєстрований в реєстрі за № 1125.
За адресою цього будинку зареєстровано місце проживання відповідача та сина - ОСОБА_3. У зазначеному будинку сторони проживали однією сім'єю.
Однак в серпні 2017 року сім'я розпалася. У позивача з відповідачем виникла суперечка про її право власності на 1/2 частину будинку і розміру вкладених позивачем особистих грошових коштів на його придбання.В період спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2позивач не працювала, займалася доглядом за дитиною, вела домашнє господарство, дбала про відповідача.
Після купівлі спірного будинку позивач брала участь у його ремонті та облаштуванні, в тому числі і своєю працею.
Позивач зазначає, що шлюб між позивачемта відповідачем не зареєстрований, кожен з них не перебуває в будь-якому іншому шлюбі. Спірний житловий будинок з надвірними будівлями придбані на ім'я відповідача в період спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах однією сім'єю, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету і спільної праці та відповідно, на думку позивача, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
У зв'язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
07.12.2017 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 24.01.2018 року.
24.01.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харковазадоволенозаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - заборонено відчуження 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_4.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2018 року задоволено заяву про витребування доказів позивача ОСОБА_1
11.05.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та встановлення факту проживання однією родиною - закрито,призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кравченко С.В. за реєстровим номером №1125, на підставі якого ОСОБА_8, ОСОБА_9 продали ОСОБА_2зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджено копією відповідного договору купівлі-продажу від 06.11.2003 року (а.с.11).
Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2004 року, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності 1/1 частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4 - на підставі договору купівлі-продажу, р№1125, 06.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кравченко С.В. (а.с.10, 12).
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 25.02.2000 року були обвінчані у Костянтино-Оленінському храмі Харківської єпархії Української Православної Церкви, що посвідчено відповідним свідоцтвом, копія якого надана в матеріали справи (а.с.15).
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 28.04.2001 року. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1, позивач та відповідач у справі (а.с.13).
Відповідно до копії свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_1, виданого 28.04.2001 року, ОСОБА_2 визнаний батьком ОСОБА_10, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у громадянки ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства 28.04.2001 року зроблено запис №72 у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції (а.с.14).
Як вбачається з копії договору №68/10 від 14.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_11 було укладено договір на установку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 металопластикових вікон на суму 4 124 грн. За цією ж адресою ОСОБА_1 ж було укладено договір-замовлення №25 від 23.04.2009 року на виготовлення шафи у дитячу кімнату сина на загальну суму 3 350 грн. (а.с.18-19).
З листа директора КП «Житлова управляюча компанія» ОСОБА_12 від 27.04.2018 року за №75 вбачається, що згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємства, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013року домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 було оформлено та зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі наступних документів - Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 28.02.2003 року, р.№1-413 (а.с.170). Домоволодіння за вищевказаною адресою було продано ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. 21.04.2003 року, р.№947 (а.с. 171).
ОСОБА_1 на підставі заповіту, складеного на її ім'я,прийняла спадщину після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5(а.с.174-176).
15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року і п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.
Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.
Згідно з ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1)майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо)
Вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
При цьому, згідно рекомендацій п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
До того ж Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.
Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.
Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2016р.).
Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року, 25.02.2000 року були обвінчані у Костянтино-Оленінському храмі Харківської єпархії Української Православної Церкви і ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_3.
Отже, факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_2 без шлюбу з 1999 року до серпня 2017 року, як зазначено позивачем, судом встановлений, оскільки підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами, які свідчать також про те, що сторони проживання однією сім`єю, не перебували в інших шлюбах, вели спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками щодо майна та виховання дитини .
Разом з цим, судом встановлено, що в період спільного проживання позивача з відповідачем, було придбано нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, при розподілі якої частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, при цьому відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов з відповідними запереченнями та доказами не надав, як і даних щодо перебування сторін в інших шлюбах, або даних щодо письмового договору між подружжям щодо розподілу нерухомого майна іншим чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_4.
Крім того, задовольняючи позов в повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 280 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 128, 131, 141, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 346, 368 ЦК України, ст.ст.60,61,69,70, 74 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями - задовольнити у повному обсязі.
Встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 1999 року до серпня 2017 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: 61146, АДРЕСА_3;

Відповідач:ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: 61019, АДРЕСА_4.

Повний текст рішення складено 28.08.2018 року.

Суддя Н.В. Баркова