Справа № 473/1050/18
РІШЕННЯ

іменем України

"11" липня 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Гавриловій І.С.

за участю позивача ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/1050/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

04.04.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, право власності зареєстроване в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстраційним номером 831 від 03.04.2007 року.

У вказаному будинку значиться зареєстрованим також відповідач- 1 ОСОБА_3, яка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано 15.11.2017 року та відповідач - 2- ОСОБА_4, яка є донькою ОСОБА_3, обидві з березня 2017 року в цьому будинку з власної ініціативи не проживають, особисті речі забрали. Разом з тим відповідачі не бажають зніматися з місця реєстрації в наслідок чого створюють незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху .

06.04.2018 року позивач вказані в ухвалі недоліки усунув, тому ухвалою суду від 10.04.2018 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26.04.2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2В позовні вимоги підтримали, зазначили, що після розірвання шлюбу з відповідачем -1, вона разом з донькою в березні 2017 року забрали свої речі і з'їхали без скандалу і примусу у відсутність позивача.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, судом викликалися за адресою фактичного проживання, неодноразово, про що свідчить поштове повідомлення на адресу суду від 14.04.2018 року, про отримання відповідачем-1 позовної заяви із додатками та ухвали суду та поштова кореспонденція повернута суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачів, оскільки вимоги ст. 128 ЦПК України були виконані.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Нехимчуком К.Б. та зареєстрований в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстраційним номером 831 від 03.04.2007 року.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ( а.с.8).

Згідно будинкової книги на будинок АДРЕСА_2 зареєстрованими окрім позивача з 24.09.2010 року значаться відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9-10).

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, рішення набрало законної сили 05.12.2017 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 проте з березня 2017 року та по теперішній час, станом на 08.02.2018 року останні у вищезазначеному будинку не проживають та особистих речей не мають, що підтверджується актом обстеження домоволодіння підписане депутатом селищної ради ОСОБА_10, сусідами, ОСОБА_7, ОСОБА_11, який засвідчений секретарем сільської ради (а.с.11).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є сусідами позивача, підтвердили, що після розлучення відповідач ОСОБА_3 у відсутність ОСОБА_1, який є далекобійником, вивезла свої речі і більше з березня 2017 року не проживала в АДРЕСА_2

Щодо відповідача ОСОБА_4 зазначили, що з 2014 року дочка відповідача -1 від попереднього шлюбу навчалася і проживала в м. Миколаєві, дуже рідко приїздила до матері, але з березня 2017 року її також у будинку позивача не було видно.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачу перешкод у користуванні належним йому будинком.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_2 понад встановлені ст. 405 ЦК України строки.

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку проживає позивач, особисті речі відповідачів відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням викладеного.

Вимог з приводу відшкодування судових витрат позивач не заявляв.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складення повного його тексту.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований: АДРЕСА_3.

Відповідач -1: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_4, НОМЕР_1, виданий Вознесенським РВ УДМС 23.07.2014 року.

Відповідач -2: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: АДРЕСА_4, НОМЕР_2, виданий Вознесенським МВ УДМС 12.01.2011 року.

Суддя Висоцька Г.А