Дата документу 22.05.2018
Справа № 334/3685/15-ц
Провадження № 2/334/39/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О., при секретарі - Адаменко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних із простроченої суми,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних із простроченої суми.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-225/2001 від 04.12.2001 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 3869 грн. та судові витрати за надання адвокатської допомоги в розмірі 250 грн.

Втім, до теперішнього часу судове рішення не виконане.

Свої вимоги мотивує тим, що він має право на стягнення з відповідачки інфляційних втрат від суми боргу та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Позивач надав розрахунок, згідно якого індекс інфляції за період з 04.01.2002 року по 12.05.2015 року складає 465,5%.

Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 04.01.2002 року по 12.05.2015 року складає : 3869 грн. х 465,5% = 18010,19 грн.

Сума, що підлягає до стягнення із врахуванням вже стягнутого боргу складає : 18010,19 грн. 3869 грн. = 14141,19 грн.

Розрахунок 3 % річних за період з 04.01.2002 року по 12.05.2015 року ( 13 років 4 місяці 8 днів).

Таким чином 3% річних з простроченої суми складають 3869 : 100 % х 3 % х 13 років = 1508,91 грн.3869 : 100 % х 3 % : 366 днів х 128 днів = 40,59 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь 14141,19 грн. інфляційних втрат із простроченої суми боргу та 1549,5 грн. 3% річних від простроченої суми.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в ході розгляду справи надала заперечення проти позовної заяви, в яких просила в задоволенні позову відмовити.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-225/2001 від 04.12.2001 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 3869 грн. та судові витрати за надання адвокатської допомоги в розмірі 250 грн.

На підставі вищевказаного рішення боржнику 27.10.2003 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження, яке перебувало у провадженні державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3

У листопаді 2014 року державний виконавець звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, а саме у зв`язку з втратою виконавчого листа №2-225/2001, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя 27.10.2003 року. Згідно ухвали суду від 25.12.2014 року заява державного виконавця задоволена, після чого, державний виконавець продовжила вчиняти виконавчі дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 4-с/334/71/15 від 29.12.2015 року визнано неправомірними дії державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_3 з приводу проведення виконавчих дій за відновленим у 2015 році виконавчим провадженням, відкритим 12.07. 2010 року на підставі виконавчого листа №2-225/2001 про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Зобов`язано державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_3 вирішити питання щодо відновлення втраченого виконавчого провадження відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, вжити заходів щодо належного виконання рішення суду. Скасовано, як незаконну, постанову № 42639834 про звернення стягнення на заробітну плату боржника, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що є всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та відшкодування втрат від інфляції.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ході розгляду даної справи суду не надано доказів того, що виконавче провадження завершувалося та виконавчий документ повернутий стягувачу, у зв`язку з чим вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності не має підстав.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим порушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (ч.1 ст. 4 цього Закону).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 258, 259 ЦПК України, ст.ст. 509, 536, 625 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних від простроченої суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати на суму боргу 14141 грн. 19 коп. та 3% річних від простроченої суми 1549 грн. 61 коп., а всього 15690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Д.О.Ісаков