Справа № 346/4639/18
Провадження № 2/346/2156/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Веселова В.М.

секретаря - Максим`юк М.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування (виконавчий комітет Коломийської міської ради), про зміну місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних стосунків у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких зареєстрований відповідач. Через сімейні незгоди, різні характери та погляди на життя, постійні сварки та скандали вони припинили спільне проживання та ведення господарства.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20.10.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, визначено залишити малолітніх дітей проживати з нею. Однак, в 2016 році вони з відповідачем звернулися до суду із письмовою заявою про визнання мирової угоди, відповідно до якої місце проживання сина ОСОБА_3 просили змінити та залишити його проживати з батьком ОСОБА_2 Зазначену мирову угоду було затверджено судом і визначено місце проживання сина з батьком. З 13.10.2016 року син проживав з відповідачем, а дочка з нею. Однак, кілька місяців тому син вирішив переїхати до неї у звзку з певними непорозуміннями між ним та його батьком. Він більше не виявляє бажання жити з батьком і хоче на постійній основі залишатись з нею. Вона створила всі необхідні умови для проживання дітей. З того часу, як син переїхав, вона матеріально утримує та належним чином піклується про його здоровя, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Син зареєстрований разом із нею, що підтверджується відповідною довідкою, в якій вказано, що він з 25.06.2018 року фактично проживає за місцем реєстрації. Питання про зміну місця проживання дитини обговорювалось між нею та відповідачем, на що останній заявив, що не заперечуватиме, щоб місце проживання сина було змінено і визначено з нею. У звязку з тим, що фактичне місце проживання сина більше не відповідає визначеному судом місцю проживання дитини, та оскільки позасудовим шляхом вирішити дане питання неможливо, вона звернулась до суду з даним позовом.

Позивачка в судове засідання подала письмове клопотання про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання подав письмове клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки та відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони є батьками дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-НМ № 017051 та серії 1-НМ № 111433 (а.с.6-7).

Рішенням Коломийського міськрайнного суду Івано-Франківської області від 20.10.2014 року (справа № 346/5509/14-ц) шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було залишено на проживання з матірю ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до даних мирової угоди та ухвали Коломийського міськрайонного суду від 13.10.2016 року, якою затверджено умови мирової угоди, (справа № 346/1915/16-ц), визначено місце постійного проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, що у м. Коломия Івано-Франківської області (а.с. 9,10).

Згідно із довідкою про склад сімї, виданої 14.09.2018 року ЖБК Серпанок», ОСОБА_3 зареєстрований разом з матірю ОСОБА_1 в м. Коломия, по вул. Винниченка, 1/35.З 25.06.2018 року фактично проживає з матірю за місцем своєї реєстрації (а.с. 11).

Як встановлено в судовому засіданні малолітній син сторін ОСОБА_3 на даний час проживає з матір'ю. Даний факт підтверджується письмовою заявою відповідача,який визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності . Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 2 ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 1,2 ст. 171 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить

звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків

вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років,

визначається нею самою.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України для встановлення місця проживання дітей із батьком мають бути наявні виняткові обставини ( справа № 6-2445цс16 від 14.12.2016р.). Верховний Суд України зауважив, що за частинами першою, другою статті 161 Сімейного Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В рішеннях по відношенню дітей, їх найкращі інтереси повинні мати найвищу значущість. При цьому найвищі інтереси дитини в залежності від їх характеру і серйозності повинні перевищувати інтереси батьків. Про це свідчить Постанова Верховного Суду України від 29.11.2017р. ,постанова по справі № 6-1945цс17. Суд при вирішення справ такої категорії зобов'язаний вивчити обставини справи, прийнявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий і медичний фактори,пропорційно і обгрунтовано оцінити інтереси дитини і прийняти рішення, забезпечивши найліпші інтереси дитини.

У відповідності до принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятою 20 листопада 1959 року Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН малолітню дитину не слід розлучати з своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини.

Відповідно до п. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження,зазначивши про це у окремій заяві. У разі визнання позивачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити: змінити місце проживання малолітнього сина сторін та визначити його подальше місце проживання з його матір'ю.

На підставі наведеного, ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України,правовими позиціями Верховного Суду України справа № 6-2445цс16 від 14.12.2016р., справа № 6-1945цс17 від 29.11.2017 р. та керуючись ст.ст.197-200,206,247 ч.2, 263,264,265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити його подальше місце проживання з його матірю ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року.

Суддя Веселов В. М.