Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 522/9843/13-ц

провадження № 61-24766св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: Виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_3, правонаступниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2016 року у складі судді Бойчука А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 1995 року ОСОБА_3 придбала квартиру № АДРЕСА_1. Після придбання вказаного житла відповідач почала здійснювати його реконструкцію і монтаж великої вентиляційної системи, прикріпленої безпосередньо до стіни житлового будинку. При цьому вентиляційні труби, що тягнуться з підвалу до рівня даху, проходять поряд з вікнами їх квартир, що створює їм незручності і порушує естетичний вигляд будівлі. 08 вересня 2006 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження № 2213 «Про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_2 під нежитлове приміщення - клуб-кафе з улаштуванням фасадного входу», на підставі якого 18 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення. Однак постановою Приморського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року, вказане розпорядження було визнане протиправним та скасоване. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення від 18 вересня 2006 року № НОМЕР_1, видане ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення - клуб-кафе від 18 вересня 2006 року № НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року залишено без змін.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року, посилаючись на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2014 року були скасовані постанова Приморського районного суду міста Одеси від 21 березня 2013 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2014 року є підставою для перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року, так як в цьому судовому рішенні міститься посилання на постанову суду від 21 лютого 2013 року як підставу для задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду міста Києва від 09 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2015 року, заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що зазначені заявником підстави не є істотними для справи обставинами, які не були і не могли бути відомі особі, що подала заяву, на час розгляду справи, оскільки встановлені ним обставини можуть бути визнані лише як нові докази, які не дають підстав для перегляду рішення в порядку, визначеному статтею 361 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року). При цьому, посилаючись на розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 листопада 2006 року, суди не звернули уваги на те, що предметом судового розгляду був не вказаний документ, а розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08 вересня 2006 року.

Останньою ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2016 року заяву правонаступників ОСОБА_3: ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_4 про перегляд рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що в заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_3 посилалася на розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 листопада 2006 року, тоді як предметом судового розгляду було розпорядження цього органу від 08 вересня 2006 року. Таким чином, зазначені заявником обставини можуть бути визнані лише новими доказами, які не дають підстав для перегляду рішення в порядку, визначеному статтею 361 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7, відхилено. Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій жодного разу не повідомили її як правонаступника заявника про час та місце розгляду справи, чим позбавили можливості надати пояснення та додаткові докази. У заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_3 не посилалася на розпорядження Приморської районної адміністрація Одеської міської ради від 20 листопада 2006 року, а вказувала про скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судових рішень, якими було скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08 вересня 2006 року. Розпорядження від 20 листопада 2006 року не було предметом судового розгляду, про що зазначав і суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому посилалася на те, що в судових засіданнях брав участь законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, а тому права заявника не порушені. Наведені у заяві обставини можуть бути визнані новими доказами, які не дають підстав для перегляду рішенняПриморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 рокув порядку статті 361 ЦПК України 2004 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 травня 2018 року справу № 522/9843/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року, про задоволення позову, яким скасовано свідоцтво про право власності від 18 вересня 2006 року № НОМЕР_1 на нежитлове приміщення - клуб-кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 1995 року ОСОБА_10 стала власником квартири № АДРЕСА_1. Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів ОСОБА_10 було надано дозвіл на реконструкцію вказаної квартири з використанням підвального приміщення площею 68,76 кв. м під підсобне приміщення. Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 17 вересня 1999 року № 943 затверджено робочий проект реконструкції квартири № 35 з прибудовою під клуб-кафе. 08 вересня 2006 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження № 2213 «Про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_2 під нежитлове приміщення - клуб-кафе з улаштуванням фасадного входу», на підставі якого 18 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року, вказане розпорядження було визнане протиправним та скасоване.

Підставою для перегляду рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_3 зазначила те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2014 року постанова Приморського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року скасовані і справа направлена на новий розгляд, тому вважала, що скасування судових рішень, які були підставою для ухвалення рішення у цій справі, є нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

За змістом наведеної правової норми необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 3 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, яке переглядається.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Як зазначалося вище, залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_3 (її правонаступників) про перегляд рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, щов заяві ОСОБА_3 посилалася на розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 листопада 2006 року, однак предметом судового розгляду було не воно, розпорядження цієї адміністрації від 08 вересня 2006 року. Тому відсутні підстави для перегляду рішення в порядку, визначеному статтею 361 ЦПК України 2004 року.

Однак, направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав, що не заявник, а суди посилалися на розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 листопада 2006 року, яке не було предметом судового розгляду.

Єдиною підставою для перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинамирішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 березня 2014 року ОСОБА_3 зазначила скасування Вищим адміністративним судом України судових рішень, які покладені в основу рішення,що переглядається.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи заявника про підстави перегляду рішення та не дали належної правової оцінки її аргументам, не з'ясували, чи може вплинути скасування постанови Приморського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається. Тому неспроможним є висновок судів про те, що зазначені заявником обставини є новими доказами, які не дають підстав для перегляду рішення в порядку, визначеному пунктом 3 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Судами порушено вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи

Крім цього, відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 (як один з правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.) була належним чином повідомлена судами попередніх інстанцій про розгляд справи, оскільки їй не направлялися повістки про виклик до суду і справа розглянута за її відсутності.

Згідно зі статтею 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За змістом частини першої статті 169, частини першої статті 305 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, щодо яких немає відомостей про вручення їм судових повісток.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена судами про час і місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, суди попередніх інстанцій порушили право ОСОБА_4 знати про час і місце розгляду її справи (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 вересня 2018 року № 14-280цс18.

Зазначені у запереченні на касаційну скаргу доводи про те, що в судових засіданнях брав участь законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, не заслуговують на увагу, оскільки вказана особа представляла інтереси ОСОБА_6, а на час залучення місцевим судом правонаступників ОСОБА_3, однією з яких є ОСОБА_4, остання була повнолітньою.

Враховуючи викладене, ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до місцевого суду для повного, всебічного та об'єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик