АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/2036/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1080/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року (суддя - Мацюк Ю.І.) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача Славутська міська рада Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_7 звертаючись до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5 вказувала, що їй та її неповнолітнім дітям на праві спільної часткової власності належить 168/300 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Також у їхньому користуванні перебуває земельна ділянка загальною площею 590 кв.м. Інша частина будинку в розмірі 132/300 належить ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1. Земельна ділянка відповідача з північної сторони межує з земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні ОСОБА_7 та членів її сім'ї.

На межі земельних ділянок, навпроти належного позивачці будинку, на відстані 2,73 м. знаходиться гараж відповідачки, який споруджений з порушенням Державних будівельних норм і правил, також на межі земельних ділянок побудовані літня кухня та інші споруди відповідачки. Позивач зазначає, що огорожа між її земельною ділянкою та гаражем відповідачки відсутня, а стіни гаража виходять на подвір'я її господарства.

Крім того зазначала, що до її будинку з вул. Острозька були розташовані ворота та хвіртка, шириною 3,13 м., металева стійка, на якій кріпились ворота, знаходилась з вулиці на лінії гаража відповідачки. 13 липня 2016 року ОСОБА_5 та її чоловік, зрізали вказану стійку та змістили її на 40 см. в сторону земельної ділянки позивачки. Таке зміщення привело до неможливості встановити ворота на їх попереднє місце, а також неможливості заїзду на територію її двору транспортними засобами, в тому числі і спеціальним транспортним засобам на випадок надзвичайних ситуацій. З приводу вказаної події ОСОБА_7 зверталась до правоохоронних органів, як наслідок в результаті проведеної поліцією перевірки, підтвердився факт самоправного звуження в'їзду та пошкодження воріт ОСОБА_7

_____________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Мацюк Ю.І. Категорія: 5

Доповідач: Янчук Т.О.

Посилаючись на Державно-будівельні норми позивач вважає, що гараж, літня кухня та інші споруди повинні знаходитися не ближче 1 метра від межі земельних ділянок.

За таких обставин просила зобов'язати ОСОБА_5 перемістити, встановлену нею огорожу по вул. Острозька, в сторону своєї земельної ділянки на відстань 40 см, встановивши її на лінії свого гаража, відновивши становище, яке існувало до порушення.

В ході розгляду справи ОСОБА_7 збільшила позовні вимоги та просила зобов'язати відповідача перемістити гараж на відстань не менше 1 метра від існуючої між земельними ділянками межі (а.с.19).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не вірно встановив фактичні обставини справи, зокрема, 21.02.2018 року відбулась виїзна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології комунального майна, приватизації та адміністративно-територіального устрою, в результаті якої було складено акт обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1. Висновком комісії було встановлено, що гараж та паркан знаходяться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5, при цьому комісія не звернула уваги на перенесення ОСОБА_5, межового стовпа на якому кріпилися ворота до господарства ОСОБА_7 також залишилось поза увагою комісії, що зруйновані ворота лежать на землі, а в'їзд на подвір'я ОСОБА_7 не відповідає нормам ДБН. Переміщення відповідачкою межового стовпчика в сторону земельної ділянки позивачки на відстань 40 см, перешкоджає встановленню воріт та можливості використання в'їзду на подвір'я позивачки для господарських потреб та у випадку аварійних ситуацій.

Вказує, що висновок комісії про те, що стіна гаража є межовою спорудою, яка розділяє земельні ділянки не відповідає вимогам ст.108 ЗК України

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, при цьому вказує, що надвірні будівлі, а саме літня кухня та гараж були побудовані її батьком і у 2004 році узаконені відповідно до рішення Славутської міської ради №246 від 22.07.2004 року. Означене рішення ніким не оскаржувалось. Також зазначала, що нею не здійснювалось переміщення заїзду в двір ОСОБА_7, але ворота тимчасово знімалися для проведення робіт. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що нею було зменшено заїзд та порушено ДБНіП, при цьому вказує, що частина житлового будинку, яка належить позивачці була добудована, як наслідок заїзд в двір був зменшений. Крім того, не погоджується з вимогою щодо переміщення гаража, вказує, що гараж є капітальною спорудою, а таке переміщення означає його знесення. Вважає, що в судовому порядку можуть вирішуватися питання щодо знесення самочинного будівництва, однак належний їй гараж не є об'єктом самочинного будівництва.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Славутська міська рада направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради. При розгляді справи покладається на думку суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про порушення її права на користування земельною ділянкою.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та її дітям ОСОБА_11, ОСОБА_12 на праві спільної часткової власності належить по 56/300 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Рішенням Славутської міської ради від 30.08.2017 року №15.2-22/2017 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою» ОСОБА_7 та її дітям надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею до 1000 кв.м по АДРЕСА_1 з наступною передачею вказаної земельної ділянки безоплатно у власність. ( а.с.204)

ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.08.2011 року виданого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу ОСОБА_13, є власником 42/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями до нього, розташованого за адресою по АДРЕСА_1.

За даними державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12.05.2009 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1.

Відповідно до акта обстеження земельних ділянок по вул. Острозька,113,115 від 21.02.2018 року комісія встановила, що побудований паркан та гараж знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні та власності ОСОБА_5 Порушень прав та інтересів ОСОБА_7 щодо захоплення ОСОБА_5 земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні не було виявлено. При цьому також встановлено, що стіна вказаного гаража фактично є межевою спорудою, яка розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами які містяться в матеріалах справи.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Відповідно до положень ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначала, що ОСОБА_5, власником суміжної земельної ділянки з боку вул. Острозька перенесено свою огорожу на 40 см в сторону земельної ділянки позивачки, тим самим зменшено ширину заїзду позивачки з вулиці Острозької на територію її домогосподарства, чим фактично створила позивачу перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою. Крім того гараж відповідачки знаходиться на межі їх суміжних земельних ділянок. Вказана споруда створює певні незручності. Розміщення будівлі гаража не відповідає ДБНіП, згідно яких гараж повинен знаходитись від межі земельних ділянок не менше одного метра, у зв'язку з чим просила відповідачку зобов'язати перенести будівлю на відстань одного метра від існуючої межі.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" (далі - Постанова) від 30 березня 2012 року при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 103 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови у позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила такий позов (ст.81 ЦПК України).

За повідомленням судового експерта від 03.07.2017 року №19/17-26 провести судову будівельно-земельну технічну експертизу неможливо через відсутність кадастрових планів з координати та довжинами ліній земельної ділянки за АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів справи, надвірні споруди, а саме літня кухня, гараж, які розташовані АДРЕСА_1 побудовані, ще попередніми власниками даного домоволодіння, батьками відповідачки, та прийняті в експлуатацію згідно рішення виконавчого комітету Славутської міської ради №246 від 22.07.2004 року.

Згідно акта обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1 комісією встановлено, що побудований паркан та гараж знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами інвентарної справи на житловий будинок №115. Стіна зазначеного гаража фактично є межовою спорудою, яка розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1, що відповідає нормам ст.108 ЗК України.

Доказів того, що металева стійка, яка була розташована на лінії розмежування земельних ділянок сторін, є межовим знаком матеріали справи не містять, та сторонами не надано таких доказів.

Крім того, як пояснювала в судовому засіданні відповідач, та вбачається із матеріалів справи влітку 2016 року нею було замінено паркан належного їй домогосподарства з дерев'яного на цегляний, і металевий стовпчик, який розташований на лінії розмежування земельних ділянок не переміщався, але був обкладений цеглою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 за їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук