Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 642/2466/17

провадження № 61-26352св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року у складі судді Грінчук О. П. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року у складі суддів: Сащенко І. С., Котелевець А. В., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з уточненим згодом позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та зобов'язання укласти контракт.

Позовна заява мотивована тим, що з 22 липня 2016 року обіймав посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури» (далі - ДП «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури»), яке згодом було перейменовано у Державне підприємство «Технологічне бюро електроапаратури» (далі - ДП «Технологічне бюро електроапаратури»). За результатами обговорення постійно діючої комісії з проведення конкурсного відбору керівника суб'єкта господарювання державного сектору економіки - ДП «Технологічне бюро електроапаратури», що належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з заслуховування конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору на посади керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, 02 листопада 2016 року його визнано переможцем конкурсу, проте відповідач не прийняв наказ про його призначення на посаду керівника та не уклав з ним контракт, а 17 травня 2017 року наказом № 94-п відповідно до статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення пов'язаних з корупцією правопорушень до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Вважаючи, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності здійснено з порушеннями трудового законодавства України та не відповідає вимогам статей 147-149 КЗпП України, оскільки стягнення застосовано за відсутності підстав для його застосування, без притягнення його до адміністративної відповідальності, крім того з ним безпідставно не укладено контракт, як з переможцем конкурсного відбору на посаду керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17 травня 2017 року № 94-п «Про звільнення ОСОБА_4», поновити його на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Технологічне бюро електроапаратури», зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України укласти з ним контракт на заняття посади керівника ДП «Технологічне бюро електроапаратури» на умовах, визначених у пропозиції від 18 травня 2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не виконав покладений на нього статтею 36 Закону України «Про запобігання корупції» обов'язок щодо передання в управління іншій особі належні йому корпоративні права у ТОВ «Олімп 2005» та ТОВ «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури», що є підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що проведено у відповідності до вимог статей 147-149 КЗпП України.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року - без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

16 травня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилося те, що позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, що унеможливлює застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке застосував до нього відповідач із порушенням строків; у позивача, як виконуючого обов'язки керівника підприємства, був відсутній обов'язок передати в управління корпоративні права іншій особі, крім того на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності такі корпоративні права вже були передані в управління іншим особам; з позивачем, як переможцем конкурсного відбору не укладено контракт, що рекомендовано рішенням постійно діючої комісії з проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління міністерства економічного розвитку і торгівлі України, й разом з тим не прийнято рішення про відмову у призначенні позивача на таку посаду. При цьому, судом апеляційної інстанцій дану справу, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

25 червня 2018 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надіслало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість, відповідність нормам матеріального і процесуального права та зазначаючи про правильність висновків суду про те, що позивач може підлягати дисциплінарній відповідальності за порушення вимог, визначених статтею 36 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 липня 2016 року № 72-її, позивач ОСОБА_4 був призначений з 25 липня 2016 року виконуючим обов'язки директора ДП «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури», яке в подальшому на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 04 жовтня 2016 року № 1679 було перейменовано в ДП «Технологічне бюро електроапаратури».

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 вересня 2016 року № 1465 оголошено конкурсний відбір на посаду керівника вказаного підприємства, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777, згідно з якими призначення на посаду директора відбувається виключно на конкурсних засадах.

02 листопада 2016 року відбулось засідання постійно діючої комісії з проведення конкурсного відбору керівника суб'єкта господарювання державного сектору економіки ДП «Технологічне бюро електроапаратури», що належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з заслуховування конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору на посади керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки. За результатами обговорення, переможцем конкурсу визначено позивача ОСОБА_4

Відповідно до пункту 4 Переліку посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 17 червня 2016 року № 2, посада керівника підприємства належить до посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків.

За правилами статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» стосовно осіб, які претендують на вищевказані посади, проводиться спеціальна перевірка.

Департаментом захисту економіки Національної поліції України у листі від 20 лютого 2017 року № 2156/39/04-2017 встановлено, що ОСОБА_4 на час призначення на посаду, володів корпоративними правами у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Олімп 2005» (далі - ТОВ «Олімп 2005»), а з 23 листопада 2015 року додатково набув корпоративні права у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури» (далі - ТОВ «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури») та внесено подання про необхідність проведення службового розслідування щодо фактів порушення ОСОБА_4 вимог статті 36 Закону України «Про запобігання корупції».

Доповідною запискою сектору запобігання та виявлення корупції Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24 квітня 2017 року № 55-05/16, складеною за результатами службового розслідування щодо встановлення фактів, причин та умов, що призвели до вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією виконуючого обов'язки директора підприємства ОСОБА_4, встановлено скоєння порушення позивачем та запропоновано притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Згідно з листом Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства від 08 червня 2017 року № 42-10/18338/17, складеного за результатами проведеної перевірки інформації, викладеної у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 06 лютого 2017 року № 55-08/3662-03 щодо можливих фактів порушення виконуючим обов'язки директора підприємства ОСОБА_4, - факти порушень вимог статті 36 Закону «Про запобігання корупції» у зв'язку з наявністю у позивача підприємств чи корпоративних прав підтвердилися.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпПУкраїни).

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Законом України «Про запобігання корупції» визначено правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону передбачено, що суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Законуприрівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

За правилами статті 36 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, а також посадові особи юридичних осіб публічного права зобов'язані протягом 30 днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі (крім членів своєї сім'ї) належні їм підприємства та корпоративні права.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4, у порушення вимог статті 36 Закону України «Про запобігання корупції», належні йому корпоративні права у ТОВ «Олімп 2005» та ТОВ «Спеціальне конструкторське і технологічне бюро електроапаратури» не передав.

Врахувавши наведені обставини та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не виконав покладений на нього Законом України «Про запобігання корупції»обов'язок щодо передачі в управління іншій особі належні йому корпоративні права.

Законом України «Про запобігання корупції» дії ОСОБА_4 віднесені до правопорушення, пов'язаного з корупцією, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, вчиненні особою - суб'єктом, на якого поширюється дія Закону.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, які їх вчинили, притягуються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Встановивши у діях ОСОБА_4 правопорушення, пов'язане з корупцією, але яке не містить ознак корупції, відповідач, з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, правомірно наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про неможливість застосування до нього дисциплінарної відповідальності без притягнення його до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку. Однак ці доводи є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльності, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законодавства щодо запобігання корупції може здійснюватися незалежно від притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аргументи касаційної скарги про порушення відповідачем визначеного статтею 148 КЗпП України строку накладення дисциплінарного стягнення, є безпідставними, оскільки порушення виявлено під час проведення службового розслідування 24 квітня 2017 року та застосовано дисциплінарне стягнення 17 травня 2017 року.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_4 щодо відсутності у нього обов'язку передати в управління корпоративні права іншій особі через те, що його корпоративні права учасника на час застосування до нього дисциплінарного стягнення вже були передані на підставі договору доручення, укладеного 10 вересня 2015 року між ним та ОСОБА_5 на управління корпоративними правами ТОВ «Олімп 2005» та на підставі договору доручення, укладеного 13 березня 2017 року між цими ж сторонами на управління корпоративними правами учасника ТОВ «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури».

Положеннями статті 36 Закону України «Про запобігання корупції» визначений чіткий механізм передачі особами зазначеними у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права, натомість позивачем не було дотримано таких вимог Закону та не доведено належними та допустимими доказами відсутності конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю у нього корпоративних прав.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема про неукладення з позивачем контракту та неприйняття рішення про відмову у призначенні на посаду за результатами конкурсу, спростовуються тим, що пропозиція-проект трудового контракту на посаду керівника підприємства подана 18 травня 2017 року, а ОСОБА_4 звільнено з займаної посади 17 травня 2017 року.

Посилання позивача на те, що суд апеляційної інстанції помилково розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження, спростовуються положеннями статті 274, частини першої статті 369 ЦПК України, згідно яких спір розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про дотримання вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_4 та відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик