Справа №333/4580/18
Провадження №2-о/333/315/18
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу №333/4580/18 за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 районний у м. Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області про встановлення факту смерті -

В С Т А Н О В И В:

28.08.2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті тестя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що останній проживав в Україні в м. Шахтарськ, Донецької області. 04.07.2018 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть. Однак, заявник не може отримати свідоцтво про смерть у ОСОБА_2 районному у м. Запоріжжя відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У звязку з чим, заявник змушений звернутись до суду.

Заявник до зали судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд заяви за його відсутності, просив суд задовольнити його вимоги.

Представник заінтересованої особи до зали судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надав письмові пояснення, в яких просить суд задовольнити вимоги ОСОБА_1 та розглянути справу за відсутності уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545.

Відповідно до положень вказаного вище наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.ч. 1-3 ст. 9 вказаного Закону).

Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5).

Померлий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.10.1966 року серії І-ЯК133273, актовий запис №799.

26.12.1987 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-НО №298372.

Отже, заявник ОСОБА_1 є зятем померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 05.07.2018 року №294, виданого МУ ЦП МСП м. Шахтарська, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер - 04.07.2018 року.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про державну реєстрацію смерті тестя, ОСОБА_3, який помер 04.07.2018 року в м. Шахтарськ, Донецької області.

ОСОБА_2 районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 28.08.2018 року №1047/17.3/04-37 ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації з підстав, що при аналізі документів, наданих заявником, було встановлено їх невідповідність ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та вимогам, передбачених наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024.

Отже, оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видано на тимчасово окупованій території м. Шахтарськ, Донецької області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, то останнє є недійсним та не створює жодних правових наслідків.

Враховуючи, що заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та, відповідно, на його підставі зареєструвати смерть тестя ОСОБА_3 в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 265, 293, 315317, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, який помер 04.07.2018 року в м. Шахтарськ, Донецької області.

Рішення допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В. Круглікова