Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 408/6960/16-ц

провадження № 61-23567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - голова Біловодської селищної ради Луганської області, секретар Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області,

представники Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області - Просвіркіна Марія Сергіївна, ЗахаровІван Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Луганської області від 22 лютого 2018 рокувскладі колегії суддів: Коновалової В. А., Коротенка Є. В., Стахової Н. В.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до голови Біловодської селищної ради Луганської області, секретаря Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та його родиною поділено житловий будинок та земельну ділянку на такі частини: ОСОБА_4 - 1/4 частини АДРЕСА_1, ОСОБА_7 - 3/4 частини будинку

АДРЕСА_2, ОСОБА_8 - 2/4 частини земельної ділянки, на якій останній побудував будинок. Відповідачі не визнають факт того, що домоволодіння складається із двох житлових будинків. З 1997 року він мав поштову адресу АДРЕСА_1. На вимогу нотаріуса позивачу довелося привести у відповідність нумерацію будинку АДРЕСА_3 та документацію на земельну ділянку під будинком по АДРЕСА_1. Після цього йому довелося змінити паспорт, знятись з реєстрації. Через відсутність окремої поштової адреси йому не відкривають особові рахунки на газ та електроенергію, відмовляють в наданні субсидії. Позивач зазначав, що звертався до Біловодської селищної ради Луганської області з вимогою надання поштової адреси виділеної йому частини будинку під час добровільного поділу між дружиною, сином і ним домоволодіння. Однак, селищний голова та секретар не приєднали пакет документів до його заяви про надання поштової адреси тій частині будинку, де він проживає, незаконно не виконують вимоги пункту 2.2 Порядку присвоєння та зміни поштових адрес об'єктам нерухомого майна на території Біловодської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету від 25 лютого 2016 року № 17, тому він вважав їх дії незаконними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд зобов'язати відповідачів присвоїти йому окрему поштову адресу, визнати дії відповідачів незаконними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, стягнути з відповідачів майнову та моральну шкоду в сумі 6 000,00 грн.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 25 січня

2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті провадження у справі в частині вимог до Біловодського селищного голови Луганської області, секретаря Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, як таких, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 грудня

2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не указано, яка саме інформація була розповсюджена посадовими особами Біловодської селищної ради, яка зачіпає його честь та гідність, а посилання позивача на те, що селищною радою не приймалося рішення на його користь стосовно присвоєння окремої поштової адреси, судом не враховано, оскільки жодним судовим рішенням дії посадових осіб Біловодської селищної ради, а також прийняте рішення від 22 квітня 2015 року № 27, яке стало підставою для подальшого оформлення позивачем необхідного пакету документів і яке оскаржене позивачем в порядку КАС України, не визнані незаконними.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 грудня

2017 року змінено, зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_4 на користь держави судового збору з 1 280,00 грн. до 1 102,40 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата становить 1 378,00 грн, тому сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви у вересні 2016 року за вимогою про захист честі, гідності та ділової репутації та вимогою майнового характеру становила 1 102,40 грн.

У березні 2018 рокуОСОБА_4подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій розглянуто не всі вимоги заявника, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Також, заявник посилався на те, що він має бути звільнений від сплати судового збору, оскільки має скрутний майновий стан.

У червні 2018 року Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Частиною першою статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою, п'ятою - сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що позивачем не доведено обставин та не надано доказів, які свідчили б, що відповідачами були вчинені дії, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення майнової та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки належних доказів розповсюдження відповідачами недостовірної інформації, позивачем у відповідності до статті 81 ЦПК України не надано.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) судовий збір за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру сплачується у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата становить 1 378,00 грн.

Отже, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову, встановивши, що суд першої інстанції стягнув з позивача судовий збір у більшому розмірі, ніж визначено законом, дійшов до правильного висновку про те, що сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви у вересні 2016 року за вимогою про захист честі, гідності та ділової репутації та вимогою майнового характеру становила 1 102,40 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська