Справа № 708/642/18
Номер провадження № 2/708/272/18
Р і ш е н н я

Іменем України

09 липня 2018 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі - Тендітній Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В даному будинку зареєстрована відповідачка, яка була його дружиною, але згідно до рішення Чигиринського районного суду від 22 грудня 2016 року, шлюб між ними було розірвано.

Посилаючись на те, що відповідачка майже два роки фактично не проживає у вказаному будинку і втратила право користування ним, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється, позивач прохав визнати її такою, що втратила право користування даним будинком та зняти її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що будинок він придбав у 2003 році, а з відповідачкою одружився в 2012 році, у зв`язку з чим в 2013 році зареєстрував її в своєму будинку.

Однак з 01.08.2016 році вони не проживають разом, оскільки відповідачка залишила сім`ю і стала проживати з іншим чоловіком.

А тому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування належним йому будинку та зняти її з реєстраційного обліку.

Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що вона дійсно проживає з іншим чоловіком, а з позивачем вони розлучилися, через що в його будинку не проживає майже два роки.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що працює продавцем у магазині, який знаходиться неподалік будинку позивача, і їй відомо, що відповідачка створила нову сім`ю, забрала дітей і виїхала в с.Галаганівку.

У зв`язку з цим в будинку, що належить позивачу, вона не проживає близько двох років.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона проживає по сусідству і постійно бачила позивача з дітьми та відповідачкою.

А потім перестала їх бачити і вже років зо два як відповідачка з дітьми не проживають в будинку позивача.

Їй відомо, що відповідачка проживає в с.Галаганівка з новою сім`єю.

Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 09.07.2004 року та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6237025 від 18.01.2005 року, позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Вказане підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 128960097 від 26.06.2018 року.

Відповідно до довідки № 836-02-39/5 від 15.06.2018 року, виданої Чигиринською міською радою, відповідачка та троє неповнолітніх дітей сторін дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1

Як визначено ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, згідно до рішення Чигиринського районного суду від 22 грудня 2016 року, тобто відповідачка перестала бути членом сім`ї позивача, якому належить вище вказаний будинок на праві власності.

А у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Так, судом встановлено, що причиною залишення відповідачкою вказаного будинку разом з дітьми стало створення останньою іншої сім`ї , що призвело до розірвання шлюбу між сторонами.

Суд вважає, що реєстрація відповідачки перешкоджає позивачу, як власнику будинку, у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також судом встановлено і підтверджується показами свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що, крім позивача, за адресою: АДРЕСА_1 фактично більше ніхто не проживає.

А у відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Продовження цього строку можливе лише при відсутності вище вказаних осіб з поважних причин, що в даному випадку не встановлено.

Згідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачка, не проживаючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 близько двох років без поважних причин і, не маючи права власності на нього, втратила право користування даним жилим приміщенням.

Разом з тим позов в частині зняття відповідачки з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки втрата права користування відповідачкою вище вказаного будинку є підставою для зняття її з реєстрації за місцем проживання позивача, що передбачено і ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Правову позицію з цього приводу викладено і в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, в якій вказано, що у разі будь-яких обмежень в здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації з місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з вимог, в т.ч. про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення (будинком).

Виходячи з цього, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Крім того суд враховує також норми ст. 29 ЦК України, згідно до яких місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Тобто судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач і відповідачка, як батько та мати вищевказаних дітей, фактично вирішили питання про місце їх проживання з матір'ю.

Разом з цим, позивач не заперечував, щоб його діти продовжували бути зареєстрованими в належному йому будинку.

Отже, незважаючи на те, що відповідачка втратила право користування належним позивачеві будинком, діти сторін залишаються в ньому зареєстрованими, чим, на думку суду, не порушуються їх права.

Також у зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,00 грн., а також 0,80 грн. суми недоплаченого судового збору на користь держави.

На підставі викладеного та, керуючись ст., ст.391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст., ст. 10, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2) такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 належного на праві власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі сімсот чотири гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі вісімдесяти копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 11 липня 2018 року.

Головуюча