Справа № 461/664/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1499/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами справи, у письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року, постановленого в складі головуючого - судді Волоско В.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області до вчинення дій.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, Пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області до вчинення дій повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_2 оскаржив таку в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм цивільного законодавства, відповідно підлягає скасуванню.

Просить апеляційний суд за результатами апеляційного розгляду справи ухвалити рішення по суті позовних вимог та стягнути з ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області в користь ОСОБА_2 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 5695 грн. 76 коп. матеріальної шкоди; визнати протиправними дії через довготривалу пасивну бездіяльність ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області; постановити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про повернення позовної заяви, відповідно до вимог ст.ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (в редакції 2004 року), позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

За приписами ч. 1 ст. 121 ЦПК України (в редакції 2004 року), суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Згідно із ч. 2 ст. 121 ЦПК України (в редакції 2004 року), якщо позивач, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119, 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області до вчинення дій.

В позовній заяві просив звільнити його від сплати судового збору, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 січня 2017 року позовну заяву залишено без руху, з підстав несплати судового збору та з тих підстав, що позовна заява не відповідала приписам ст. 119 ЦПК України, позивачу надано 5-ти денний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30 січня 2017 року, позивачем 22 лютого 2017 року подано суду доводи та уточнення до позовної заяви ОСОБА_2 від 23 січня 2017 року, якими усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позову без руху, зокрема, визначено коло відповідачів: Головне управління Національної поліції у Львівській області та Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, відділ примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Львівській області, додано копії позовної заяви для всіх відповідачів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 30.01.2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 5-ти денний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви. Однак, позивачем недоліків належним чином не усунено, а саме: не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; відсутній перелік документів, що додаються до заяви; не сплачено судовий збір, який згідно із ст. Закону України «Про судовий збір» має бути сплачений на рахунок Галицького районного суду м. Львова у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви в наданий термін, про наслідки невиконання вимог суду попереджений належним чином, позовну заяву слід повернути позивачу.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2019 року, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України , або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що незазначення доказів у позовній заяві та неподання таких на стадії пред»явлення позову не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

В позовній заяві та в примітках до заяви про усунення недоліків, покликаючись на п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач просив звільнити його від сплати судового збору.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору у всіх інстанціях особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ «Про судовий збір» від 08 липня 2011 р. № 3674-VI (з наступними змінами).

При цьому, як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Закон № 3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно із статтею 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, тобто належить до категорії осіб, які згідно Закону № 3551-XII звільнені у тому числі від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору та, як наслідок, повернення позовної заяви і з цієї підстави.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, зважаючи на допущені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Що стосується вимоги позивача в апеляційній скарзі про розгляд апеляційним судом справи по суті позовних вимог, то така до задоволення не підлягає, з підстав відсутності норми процесуального закону, яка таке передбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 28 грудня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 371 , 374 ч. 1 п. 6, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і в силу вимог ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4