ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 619/3072/16-ц

провадження № 22ц/818/1240/18

21 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Дергачівська районна державна адміністрація,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дергачівського районного Харківської області від 18 листопада 2016 року (суддя Остропілець Є.Р.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядчого акту органу державної влади, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядчого акту органу державної влади, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він є членом садівничого товариства «Монтажник» (СТ «Монтажник»), що знаходиться на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та з 1994 року володіє земельною ділянкою № 15, розташованою на території цього товариства. Дана обставина підтверджується довідкою, виданою головою СТ «Монтажник» ОСОБА_3, списками членів садівничого товариства, складеними в різні періоди.

Факт належності йому земельної ділянки для ведення садівництва в садівничому товаристві підтверджується також рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 11 жовтня 1994 року № 373 «Про приватизацію земельних ділянок членами садового товариства «Монтажник», рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 11 грудня 2007 року № 500 «Про можливість газифікації будинків садового товариства «Монтажник» та будинку садового товариства «Апельсин № 1».

До 2001 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, 14 грудня 2001 року шлюб між нами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 290. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 зі своєю колишньою дружиною практично не спілкувався.

22 лютого 2016 року ОСОБА_4 померла.

Вже після її смерті ОСОБА_1 вирішив оформити право власності на належну йому земельну ділянку в СТ «Монтажник», а також на садовий будинок, збудований ним після 1994 року на цій земельній ділянці.

Проте, ОСОБА_1 стало відомо, що на підставі розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 30 вересня 2005 року № 532 було передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0818 га, кадастровий номер :20:000:0004, розташовану в садівничому товаристві «Монтажник2», ділянка № 15, на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. На підставі зазначеного розпорядження голови райдержадміністрацїї на імя ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 453676, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 грудня 2005 року за № 140. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Тобто, належну земельну ділянку для ведення садівництва протиправно, без його відома та згоди, всупереч його волі було передано ОСОБА_4

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Дергачівського районного Харківської області від 18 листопада 2016 року постановлено скасувати розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 30 вересня 2005 року № 532 про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0818 га, кадастровий номер :20:000:0004, розташовану в садівничому товаристві «Монтажник-2», ділянка № 15, на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 453676, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 грудня 2005 року за № 140, на імя ОСОБА_4 Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0818 га, кадастровий номер :20:000:0004, розташовану в садівничому товаристві «Монтажник - 2», ділянка № 15, на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 спадкоємець ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не залучив її до участі у справі та прийняв рішення про її права, свободи та інтереси. Просила застосувати до виниклих правовідносин позовну давність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просить в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення судом прийняте законне і обгрунтоване. Зазначає, що апелянтом надані до скарги фальшиві докази, які ніби-то підтверджують виключення ОСОБА_1 з членів садового товариства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 Цивільно процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належну позивачу земельну ділянку для ведення садівництва було протиправно передано його колишній дружині ОСОБА_4, в звязку з чим рішення Дергачівської райдержадміністрації підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 14.12.2001 року ( а.с. 80).

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( а.с. 64 -65 ).

ОСОБА_4 померла 24.02.2016 року ( а.с. 79 ).

Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 30 вересня 2005 року № 532 було передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0818 га, кадастровий номер :20:000:0004, розташовану в садівничому товаристві «Монтажник2», ділянка № 15, на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

На підставі зазначеного розпорядження голови райдержадміністрацїї на імя ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 453676, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 грудня 2005 року за № 140. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва ( а.с. 17 ).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України). Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 є членом садового товариства «Монтажник» ПК «Спецмонтаж-8» треста ЮСАЕМ ( а.с. 19 ).

Рішенням виконавчого комітету Солоніцевської селищної ради №373 від 11.10.1994 року ОСОБА_1 як члену садового товариства «Монтажник» передано безоплатно у приватну власність садову ділянку площею 852 кв.м. ( а.с. 18 ).

За таких обставин, подальша передача спірної земельної ділянки ОСОБА_4 колишній дружині ОСОБА_1 є незаконною.

Посилання ОСОБА_2 та її представника в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 було виключено з членів СТ «Монтажник» за несплату членських внесків та замість нього в члени товариства було прийнято ОСОБА_4 судовою колегією не приймаються.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження виключення позивача з членів товариства рішень загальних зборів членів товариства, протоколів засідань та ін. не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є дружиною колишнього голови садового товариства ОСОБА_8, який помер, та в їхньому помешканні знаходилася вся документація товариства. Рішень загальних зборів товариства щодо виключення ОСОБА_1 з його членів не приймалося. Попередню заяву, надану нею до суду, про виключення ОСОБА_1 з членів СТ вона підписала помилково.

Не може бути прийнята до уваги колегією суддів і заява ОСОБА_2 про застосування до виниклих правовідносин позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався після смерті ОСОБА_4 в 2016 році, коли вирішив оформити своє право на земельну ділянку, з позовом до суду він звернувся у вересні 2016 року тобто в межах строку позовної давності.

Не може бути доказом належності ОСОБА_4 спірної земельної ділянки і факт належності їй садового будинку, що розміщений на цій ділянці.

Згідно з ч.ч.2,4 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01.11.2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, рішення Дергачівського районного суду Харківської області скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Солоницівської селищної ради Харківської області, третя особа Садівниче товариство «Монтажник-2» про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного Харківської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_9