Справа № 240/631/18
Провадження № 2/240/238/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Щербак Ю.В.,

за участі:

секретаря судового засідання- Осадчої Л.В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до договору дарування від 11 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1655, вона є власником житлового будинку № 59, по вулиці Центральній (раніше Леніна), в с. Петрівка Друга, Олександрівського району Донецької області.

9 квітня 1999 року у зазначеному будинку було зареєстровано відповідача по справі ОСОБА_2, а 27 грудня 2016 року позивач зареєструвала ОСОБА_3, які у грудні 2016 року, у пошуках роботи, виїхали до міста Краматорська Донецької області, а пізніше - до Російської Федерації, та з того часу зв'язок з ними обірвався.

Всі обовязки, що випливають з утримання житлового приміщення, позивач виконує сама, тобто, протягом тривалого періоду часу вона самостійно забезпечує належне утримання приміщення та його збереження, сплачує своєчасно комунальні послуги. У звязку з тим, що змінилися умови призначення субсидій, вона позбавлена можливості одержувати пільги за комунальні послуги, змушена нести додаткові витрати на утримання будинку у зв'язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в будинку осіб, а це, в свою чергу, негативно впливає на її матеріальний стан.

Позивач просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - будинком № 59 по вул.Центральній (раніше Леніна), в с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області.

Позивач в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи належним чином повідомлені, будь-яких заяв до суду не надали.

У звязку з повторною неявкою відповідачів, повідомлених про час і місце судового засідання, суд, відповідно до вимог ст. 223, 280-282 ЦПК України, прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування житлового будинку від 11 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, за реєстровим № 1655, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 належний на праві приватної власності житловий будинок № 59, з надвірними побудовами та спорудами, розташований по вул.Леніна ( нині Центральна) с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області ( а.с. 15-17).

Відповідно до акту обстеження Олександрівської селищної ради від 10 вересня 2018 року №399, домоволодіння за адресою: с. Петрівка Друга, вул. Центральна (ран.Леніна), буд. 59, Олександрівського району Донецької області встановлено, що за даною адресою зареєстровані, але не проживають з грудня 2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 13).

Згідно з довідкою Олександрівської селищної ради від 10 вересня 2018 року за № 281 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із синами ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. Проте, її сестра ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, та племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстровані, але не проживають з 2016 року (а.с. 12).

Відповідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26 листопада 2018 року № 0.184-47549/0/15-18, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїхала з України 13 вересня 2016 року, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїхав з України 30 червня 2017 року - через пункт пропуску «Гоптівка».

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає

право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд встановив, що позивач - ОСОБА_1 є власником будинку № 59 по вул. Центральній (Леніна), с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в розумінні статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР, не відносяться до членів сім'ї власника будинку, не проживають в ньому з грудня 2016 року. Тобто, на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, відповідачі у спірному будинку - не проживали.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права, на підставі цієї норми права, є наявність у позивача права власності, та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Суд вважає, що є підстави визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком за адресою: Донецька область, Олександрівський район, с. Петрівка Друга, вул. Центральна, буд. 59.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 223, 263-264, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 383,391 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямзадовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у користуванні будинком № 59, що розташований по вулиці Центральній (раніше Леніна) села Петрівка Друга, Олександрівського району Донецької області, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачі:

ОСОБА_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_10, НОМЕР_2, виданий Олександрівським РС ГУ ДМС України в Донецькій області 02 вересня 2014 року.

ОСОБА_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_11, НОМЕР_3, виданий Олександрівським РС ГУ ДМС України в Донецькій області 17 листопада 2016 року.

Повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя Ю.В. Щербак