Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 643/4537/17

провадження № 61-36209 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року у складі колегії суддів:

Піддубного Р. М., Колтунової А. І., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») про визнання права та включення до переліку вкладників.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 30 квітня 2014 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)»

№ 980-006-000000138, на виконання якого йому відкрито поточні рахунки НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. 21 квітня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний

центр» (далі ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр»), Товариством з

обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») укладено декілька договорів позики:

№ 980-019-000225571, № 980-006-, № 980-019-000225636,

№ 980-019-000225630, а також договір № 980-019-000233274 від 05 травня

2016 року, за якими він передав зазначеним вище Товариствам у тимчасове користування за плату грошові кошти на загальну суму 176 241,24 грн, які позичальники зобов'язалися повернути на його поточний рахунок

№ НОМЕР_1, із сплатою за період користування грошовими коштами відповідних процентів на його поточний рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський». ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання зазначених договорів перерахували на його поточні рахунки кошти у загальному розмірі 176 241,24 грн.

Рішенням правління Національного банку України від 23 травня 2016 року

ПАТ «Банк Михайлівський» визнано неплатоспроможним. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 12 липня

2016 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський», розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» залишок коштів на його поточних рахунках № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 становив 176 241,24 грн, які відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантовано підлягали виплаті Фондом.

Позивач направив відповідачу заяву про включення його до переліку вкладників, на яку ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив, що відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» переказ коштів (транзакції) здійснені ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на загальну суму 176 241,24 грн є нікчемними.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати його право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на суму 176 241,24 грн, та зобов'язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. подати до Фонду додаткову інформацію про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на суму 176 241,24 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на суму 176 241,00 грн.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду додаткову інформацію про включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунками

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на суму 176 241,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» позивач, як вкладник зазначеного банку, має право за рахунок коштів Фонду одержати гарантовану суму відшкодування коштів, що були зараховані на його поточні рахунки

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах договору банківського рахунку № 980-006-000000138 від 30 квітня 2014 року. Крім того, переказ коштів за своєю суттю не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а тому не може бути визнаний недійсним або нікчемним в порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки уповноважена особа Фонду не є стороною правочину, на виконання якого було здійснено переказ коштів. Ураховуючи положення пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про застосування наслідків нікчемності застосовуються виключно за рішенням суду. Оскільки відомості про заявлення таких вимог банком, чи уповноваженою особою Фонду відсутні, суд дійшов висновку, що дії уповноваженої особи Фонду з приводу відмови у включенні позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами не є правомірними.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Михайлівський» задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладниківвідмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав унаслідок не включення його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки банк не є стороною договорів позики № 980-019-000225571, № 980-006-,

№ 980-019-000225636, № 980-019-000225630 від 21 квітня 2016 року, а також договору № 980-019-000233274 від 05 травня 2016 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», кошти за вказаними договорами, що були перераховані на поточні рахунки НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» не є вкладом, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду. Крім того, зазначені правочини визнано уповноваженою особою Фонду нікчемними, таке рішення не оскаржувалося та недійсним не визнавалося, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У червні 2018 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року та залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування апеляційним судом положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким не передбачено, що вкладом є лише ті кошти, які внесено безпосередньо вкладником. Переказані контрагентами на рахунок клієнта кошти переходять у його власність з моменту їх зарахування на рахунок, отримувач коштів має виключне право розпорядження ними, а банк у межах договору та відповідно до вимог законодавства лише виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта і не є набувачем цих коштів. Зазначав, що перекази коштів на поточні рахунки заявника були здійснені на виконання договорів у яких банк не є стороною, а тому такі перекази не можуть бути предметом перевірки Фонду на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Крім того, транзакція з переказу коштів не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а відтак не може бути визнана недійсною або нікчемною в порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Банк Михайлівський», у якому зазначено про те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обгрунтованою, а доводи касаційної скарги безпідставними.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частин першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України 2004 року (кореспондується з частиною першою статті 19 ЦПК України) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 2005 року (кореспондується з частиною першою статті 19 КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України 2005 року юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У справі, що переглядається у касаційному порядку спір стосується дій Фонду щодо не включення кредиторських вимог ОСОБА_1 до переліку вкладників та реєстру вкладників у період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, не впливає на те, чи буде особу включено до переліку вкладників тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Аналіз зазначених норм цього Закону, дає підстави для висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 06 червня 2018 року у справі

№ 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та від

20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судудійшов висновку, що позов

ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик