Провадження № 2/522/8480/18
УХВАЛА

27 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №3» в особі директора ОСОБА_2 про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №3» про поновлення на посаді.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

01.11.2018 року позивач недоліки позову усунула, надавши до суду позовну заяву в новій редакції, яку суддя отримала 02.11.2018 року.

05.11.2018 року суддя перебувала у відрядженні на навчанні.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до загального розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.12.2018 року.

17.12.2018р в підготовче засідання зявились позивач та просила замінити відповідача на КНП ««Дитяча міська поліклініка №3» Одеської міської ради в особі директора ОСОБА_2, зазначене клопотання суд розглянув та задовольнив, та у звязку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 04.02.2018р. 11.50.

26.12.2018р. на адресу суду з боку позивачки надійшла заява про відвід судді Домусчі Л.В., за якою вважає що суддя порушила процесуальні строки для відкриття провадження по справі, ухвалу про відкриття провадження вона не отримала та не був повідомлений відповідач, також в ухвалі неумотивоване рішення про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, але позивачка наполягала на прощеному провадженні. Також суддя неправильно встановила характер правовідносин між сторонами, предмет позову, чим істотно порушила права позивача. Отже суддя умисно або внаслідок недбалості затягує розгляд справи. Тому на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України просить відвести суддю від розгляд справи.

Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного.

Згідно ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Згідно до ч.1 ст.40 ЦПК України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

За умовами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

При цьому суддя зазначає в ухвалі суду про відкриття провадження що з урахуванням понад надмірного навантаження справами (у провадженні судді на розгляді знаходиться біля 700 справ), яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки і незначною (малою) чисельністю суддів, щодо яких здійснюється автоматичний розподіл справ, суд позбавлений можливості призначити розгляд справи в розумні строки. Крім того згідно предмету позову на думку суду справа не відноситься до незначної складності.

Отже, стороною позивача не надано жодного допустимого, належного, достовірного та достатнього доказу, які б підтверджували наявність підстав (умислу) для відводу судді.

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу.

Суд вважає, що не згода заявника з ухвалою суду про відкриття провадження не свідчить про наявність обставин сумніватись у неупередженості головуючого.

З урахуванням понад надмірного навантаження справами (у провадженні судді на розгляді знаходиться біля 700 справ), яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки і незначною (малою) чисельністю суддів, щодо яких здійснюється автоматичний розподіл справ, суд позбавлений можливості призначити розгляд справи в розумні строки.

У звязку з викладеним заява про відвід не підлягає задоволенню.

Проте враховуючи те що позивач у своїй заяви фактично висловлює сумніви щодо недостатньої неупередженості суду з посиланням на практику Європейського суду, суддя вважає необхідним заявити самовідвід.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_3 проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "ОСОБА_4 проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Як вбачається з "Бангалорські принципи поведінки суддів" що були ухвалені Резолюцією Економічної та ОСОБА_5 ООН №2006/23 від 27.07.2006 р. компетентність, незалежність та неупередженість судових органів має велике значення для виконання судами своєї ролі з підтримки конституціоналізму та правопорядку. Довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві,

Принцип незалежності судових органів, є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді.

При цьому судді також повинні забезпечувати, щоб їхня професійність не ставилась під сумнів під час виконання ними своїх функцій.

Принцип незалежності судових органів, є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді.

При цьому судді також повинні забезпечувати, щоб їхня професійність не ставилась під сумнів під час виконання ними своїх функцій.

Отже, для усунення виникнення у сторін будь-яких сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді, з метою повної довіри до суду, та керуючись ст.36 ЦПК України, вважаю за необхідне заявити собі відвід від участі як головуючого по даній цивільній справі .

Керуючись ст.ст. 3-11, 14, 36, 39, 40, 258-260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді.

Заявити собі - судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., самовідвід від участі як головуючого по цивільній справі № 522/18022/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №3» в особі директора ОСОБА_2 про поновлення на посаді,

Передати матеріали цивільної справи справі № 522/18022/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №3» в особі директора ОСОБА_2 про поновлення на посаді, для подальшого розподілу у порядку встановленому ч.3 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л.В. Домусчі