Справа № 659/842/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2018 року Нижньосірогозький районний суд Херсонської області у складі: головуючого-судді Цесельської О.С., при секретарі Голтаєву І.М., за участі представників позивача - адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши під час судового розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку реституції,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в порядку реституції. Позовні вимоги мотивує тим що у 2013 році вона виявила намір придбати належну відповідачці земельну ділянку площею 9,58 га на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області. Між нею та відповідачкою було укладено попередній договір про продаж в майбутньому вказаної земельної ділянки, який був оформлений у вигляді розписки. На виконання такого договору позивач передала відповідачці за належну останній земельну ділянку 150000 гривень, про що було складено відповідну розписку від 9 липня 2013 року. Крім того, відповідач склала на користь позивача ОСОБА_3 заповіт, відповідно якого заповіла останній вказану земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_4 оформила довіреність, відповідно якої уповноважила ОСОБА_3 здавати в оренду цю земельну ділянку та отримувати належну відповідачці орендну плату. Проте позивач дізналася, що в порушення укладеного попереднього договору, відповідач відкликала заповіт та оформлену довіреність. Також позивач дізналася про неможливість укладення договорів купівлі - продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності. Позивач вказує на нікчемність укладеного правочину між нею та відповідачкою з моменту його укладання, тому прохає на підставі ст. 216 ЦК України повернути їй 150000 гривень, переданих відповідачці та стягнути на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних, виходячи з розрахунку за 1869 днів - з 9.07.2013 року на загальну суму 23044 гривень 77 копійок та та стягнути інфляційні витрати в сумі 141750 гривень.

Під час судового розгляду позивач, представники позивача позовну вимоги підтримали в повному обсязі по мотивам, зазначеним у позовній заяві, прохали їх задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не надавала, під час судового розгляду проти позову заперечила, вказавши, що через скрутний майновий стан, маючи потребу у коштах дійсно складала довіреність на отримання позивачкою орендної плати за оренду належної їй земельної ділянки, не пам"ятає про складання заповіту на користь ОСОБА_3 Дійсно отримала від ОСОБА_3 15000 гривень, а в складеній розписці було зазначено про отримання нею 150000 гривень. Вважала що ці кошти вона отримала як орендну плату наперед за наступні роки. Наміру продавати земельну ділянку не мала, будь - яких договорів з ОСОБА_3 не укладала. На даний час відкликала довіреність на ОСОБА_3 та склала інший заповіт.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Відповідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Надана позивачкою розписка про отримання відповідачкою 150000 гривень за земельну ділянку не є попереднім договором, укладеним між сторонами, як зазначає позивачка. Суд враховує, що в змісті розписки відсутні вимоги до договору, передбачені ст. 635 ЦК України.

Нормами ст.657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто, перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Разом з тим, будь - яких договорів між сторонами не укладалося.

Складання розписки про отримання коштів, надання відповідачкою довіреності позивачці та посвідчення заповіту, складеного на користь ОСОБА_3 не може свідчити про намір ОСОБА_4 укласти договір купівлі - продажу належної відповідачці земельної ділянки в майбутньому.

Суд приймає до уваги пояснення відповідачки про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів саме як орендної плати, оскільки ОСОБА_3 відповідно довіреності від 9.07.2013 року мала право здавати в оренду належну ОСОБА_4 земельну ділянку та отримувати відповідну орендну плату як уповноважений представник ОСОБА_4 за довіреністю від 9.07.2013 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснила що бачила як ОСОБА_3 передавала у 2013 році ОСОБА_4 150000 гривень за земельну ділянку, більш точніше призначення отримання таких коштів відповідачкою вона не знає.

Таким чином, позивач не довела що грошові кошти передані нею ОСОБА_4 були безпідставно набуті відповідачкою.

Враховуючи викладене, оскільки договір, за яким прохає позивач застосувати реституцію є неукладеним, позивач не довела безпідставності отримання коштів відповідачкою, тому, підстави для задоволення позову відсутні.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2018 року, оголошено о 14:00 годині 29 грудня 2018 року.

Керуючись ст.216 ЦК України, ст.ст.264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, 49024 до ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення грошових коштів в порядку реституції - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Адреси сторін: позивач ОСОБА_3 - зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, 49024;

відповідач ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

Суддя: ОСОБА_6