Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 628/1042/13-ц

провадження № 61-28160св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: приватний нотаріус Литвинова ІннаВікторівна, приватний нотаріус Черняєва Алла Олександрівна, приватний нотаріус Бугайова Людмила Яківна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_11 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року у складі судді Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Литвинова І. В., приватний нотаріус Черняєва А.О., приватний нотаріус Бугайова Л. Я., про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, анулювання правовстановлюючих документів та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

24 вересня 2002 року він видав на ім'я ОСОБА_5 довіреність, засвідчену нотаріусом, відповідно до якої останній 25 вересня 2002 року за договором купівлі-продажу відчужив вищевказану квартиру ОСОБА_7, яка в подальшому, 10 грудня 2003 року, продала її ОСОБА_6

Зазначав, що видав довіреність на ім'я ОСОБА_5 під впливом насильства та обману, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, від 05 грудня 2006 року.

Ураховуючи наведене, уточнивши вимоги, просив визнати недійсними зазначені довіреність від 24 вересня 2002 року, договори купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2002 року та від 10 грудня 2003 року, зобов'язати комунальне підприємство «Куп'янське БТІ» анулювати правовстановлюючі документи на ім'я ОСОБА_6, визнати за ним право власності на спірну квартиру, стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його користь збитки у подвійному розмірі (вартості квартири) - 80 000 грн, а також грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 80 000 грн, витребувати в ОСОБА_6 спірну квартиру.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року у складі судді Волчек О. О. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним правочин - доручення від імені ОСОБА_4, видане на ім'я ОСОБА_5, від 24 вересня 2002 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2002 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у складі колегії суддів: Малінської С. М., Тичкової О. Ю., Піддубного Р. М., рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року змінено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року відмовлено.

Витребувано в ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2017 року ОСОБА_11 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року, посилаючись на те, що цим рішенням вирішено питання про її права та обов'язки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_11 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки ОСОБА_11

У серпні 2017 року ОСОБА_11 подала касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу і направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував положення статей 292, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги).

Зазначає, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_6, перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1990 року. Квартиру, що є предметом спору, вони купували разом, перебуваючи у шлюбі, тому, на її переконання, спірне майно є їх спільною сумісною власністю. Однак до участі у справі вона залучена не була. У зв'язку з наведеним, вважає, що вищевказаним рішенням суду вирішено питання щодо її прав та обов'язків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов'язок, причому такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

Встановивши, що ОСОБА_11 не є стороною у справі і в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року відсутні висновки суду про її права та обов'язки, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат