Справа № 448/1684/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/938/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Львів

Справа № 448/1684/16

Провадження № 22ц/811/938/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Мостиського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Мостиська 13 грудня 2017 року (суддя Білоус Ю.Б.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,-

встановив:

14 грудня 2016 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 2 серпня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (30 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі (надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість перед банком на загальну суму 46 315,39 грн., з яких: 6199,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34 584,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 181,69 грн. - штраф (процентна складова). Зазначає, що не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором, відповідач порушує умови кредитного договору. Просить позов задовольнити.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржує позивач, посилаючись на те, що таке є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість перед банком на загальну суму 46 315,39 грн., з яких: 6 199,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34 584,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 850 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 181,69 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на її доводи.

ОСОБА_3, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо фактичного використання та одержання відповідачем ОСОБА_3 від позивача грошових коштів по кредитному договору. Посилався на те, що, позивачем не доведено виникнення у відповідача зобовязань по кредитному договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та комісій. Ці обставини повністю заперечуються відповідачем, тому такі відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, потребують доведення. Однак доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи представником позивача суду не надано. Більше того, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000262 встановлено факт вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_3 та незаконного заволодіння його коштами з банківської картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №356076.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Встановлено, що 2 серпня 2011 року сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 6 200 грн. на платіжну картку зі сплатою 30% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, шо відповідає строку дії картки. Цю обставину не заперечує відповідач. Згоду на укладення договору він підтвердив своїм підписом у заяві, де зазначено, що така у разі її підписання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір.

Внаслідок підписання анкети - заяви банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати положення Умов та Правил, Тарифів банку.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач користувався розміщеними на картковому рахунку коштами, що стверджується наданим розрахунком заборгованості, де відслідковується рух коштів (здійснення 8 операцій по оплаті товарів з 19 по 23 квітня 2014 року); але кошти банку відповідач не повернув.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240 цс 14.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Частиною другою ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та Правил, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ «ПРИВАТБАНК» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до до всіх послуг банку без обмежень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись нaлeжним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Власник карти несе відповідальність за її збереження, та не вправі передавати її або інформацію щодо цієї картки іншим особам. Відповідно до п.1.1.2.11.2 у випадку оспорювання ним операцій, здійснених з використанням карти чи інформації, нанесеної на карту, держатель карти зобовязаний на протязі 30 днів з моменту утримання коштів з рахунку звернутися в банк і заявити про оспорювані операції, причини оспорювання, подати письмову заяву, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання є недопустимою (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідач не заперечує підписання ним заяви та отримання кредитної карти. Також він не заперечує, що до нього було звернення банку про необхідність повернення кредитних коштів.

28 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Мостиського РВ ГУМВСУ у Львівській області про вчинення відносно нього шахрайства шляхом зняття коштів з належної йому кредитної карки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Суд першої інстанції вважав встановленим, що січні 2014 року ОСОБА_3 отримав у «ПРИВАТБАНКУ» кредитну картку із доступним лімітом 6 200 грн., однак даної картки він не активував та не користувався нею. 19 квітня 2014 року стартовий пакет оператора мобільного звязку «Київстар» з абонентським номером, яким користувався ОСОБА_3, заблоковано. У цьому випадку суд посилався на інформацію з незакінченого кримінальтного провадження (клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів), що не може вважатися фактом, який не підлягає доказуванню в розумінні вимог цивільного процесуального закону, оскільки рішення у кримінальному провадженні, яким встановлені обставини, що не підлягають доказуванню, не прийняте. У звязку з цим колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000262 встановлено факт вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_3 та незаконного заволодіння його коштами з банківської картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Окрім того, належить зауважити, що зняття коштів з кредитної картки не перебуває в залежності від блокування абонентського номера телефонного звязку. Для цього необхідне володіння карткою або нанесеною на неї інформацією. Відповідач не заперечує, що до цього часу він володіє одержаною у позивача карткою.

Тому колегія суддів не може погодитися з такими мотивами суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань щодо повернеення банку кредитних коштів відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України; належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту.

Згідно наданого позивачем розрахунку за цим кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість перед банком на загальну суму 46 315,39 грн., з яких: 6 199,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34 584,48 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 850 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 181,69 грн. - штраф (процентна складова). Зазначений розрахунок не спростований належними та допустимими доказами, сумнівів не викликає.

Колегія суддів, з урахувавнням встановленого, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному у позовних вимогах розмірі, що ґрунтується на наданих і не спростованих розрахунках, з якими належить погодитися.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішенняне відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 1 378 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом, та 1 515,80 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 81340, Львівська обл., Мостиський район, м.Судова Вишня, вул. Загороди, 54, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570, рах № 3111, МФО 305299) заборгованість у розмірі 46 315,39 грн. (сорок шість тисяч триста пятнадцять грн. 39 коп.) за кредитним договором № б/н від 2 серпня 2011 року, складовими якої є: 6 199,22 грн. - заборгованість за кредитом; 34 584,48 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 850 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 2 181,69 грн. - процентна складова; а також 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом та 1 515,80 грн. (одна тисяча пятсот пятнадцять грн. 80 коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді