Справа № 500/7166/18
Провадження № 2/500/3378/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

18.10.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5, померлого 02.12.2002 року, та ОСОБА_6, померлої 13.02.2018 року, в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року; визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, померлої 13.02.2018 року, право власності на 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, свої вимоги мотивує тим, що 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103 належить ОСОБА_5. 02.12.2002 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Спадкоємців за законом першої, другої, тертьої черги після смерті ОСОБА_5 немає. ОСОБА_6 постійно проживала разом із ОСОБА_5 однією сімєю більше пяти років, а саме в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, у звязку з чим відноситься до кола спадкоємців за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_5 та прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. 13.02.2018 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті являються діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які від прийняття спадщини за законом відмовились на користь онука спадкодавця ОСОБА_4 Останній прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю доказів проживання однією сімєю ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що квартира №2 розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103 належить ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, по 1/3 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності №321 від 03.02.1998 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №69в/9 від 03.02.1998 року, що підтверджено довідкою №1810 від 06.12.2018 року наданою КП «Ізмаїльське міжміське буро технічної інвентаризації».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 329134 від 02.12.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 помер 02.12.2002 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 54164836 від 21.11.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5, померлого 02.12.2002 року відсутня.

Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_5 немає.

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті ОСОБА_5 немає, спадщина після його смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Досліджуючи показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом встановлено, що ОСОБА_5, померлий 02.12.2002 року, та ОСОБА_6, померла 13.02.2018 року, в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року, мешкали разом в квартирі №2 розташованій за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, вели спільне господарство, були повязані взаємними правами та обовязками, тобто відносини які склались між ними є сімейними, як між чоловіком та дружиною, отже ОСОБА_6 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_5, померлого 02.12.2002 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Крім того факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтверджений будинковою книгою на квартиру №2 розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103.

Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вже встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 на час відкриття спадщини мешкала разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 516053 від 13.02.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 померла 13.02.2018 року.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 52626573 від 16.07.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6, померлої 13.02.2018 року відсутня.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_6 являються:

- дочка ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯР №620412, виданим 17.12.1957 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 уклали шлюб 19.12.1977 року, після укладення шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на «Свідерська»; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого ОСОБА_13 після укладення шлюбу змінила прізвище на «Бернацька»;

- дочка ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-УР №0763102, виданим 29.02.1964 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; свідоцтвом про укладення шлюбу серії ДИЗ І-ЖД №003506, виданим відділом ЗАГС виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів, згідно якого ОСОБА_14 після укладення шлюбу змінила прізвище на «Тадіч».

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Судом встановлено, що спадкоємці за законом першої черги від прийняття спадщини за законом відмовились на користь онука спадкодавця - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено відповідним заявами в матеріалах спадкової справи №84/2018, заведеної після смерті ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_4 являється онуком спадкодавця ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯР №620412, виданим 17.12.1957 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 уклали шлюб 19.12.1977 року, після укладення шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на «Свідерська»; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, згідно якого ОСОБА_13 після укладення шлюбу змінила прізвище на «Бернацька»; свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №391012, виданим 04.12.1983 року Ізмаїльським відділом ЗАГС.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено будинковою книгою на квартиру №2 розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103, тобто вважається таким, який прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_10 № 5481/02-14 від 21.08.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю доказів проживання однією сімєю ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 200, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1220, 1222, 1258, 1261, 1264, 1265, 1268, 1270, 1274 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_2 (паспорт ВІН №А1818469, виданий 13 вересня 2013 року МВС Сербської Республіки, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5, померлого 02.12.2002 року, та ОСОБА_6, померлої 13.02.2018 року, в період з 04.01.1978 року до 02.12.2002 року.

Визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_6, померлої 13.02.2018 року, право власності на 2/3 частки квартири №2 розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, буд. 103.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2018 року.

Суддя: ОСОБА_15