Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 161/15249/15-ц

провадження № 61-30008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Перший Український Міжнародний Банк»,

представники позивача: Амелін Артем Олександрович, Бакай Андрій Віталійович,

відповідач-1 - ОСОБА_7,

представник відповідача-1 - ОСОБА_8,

відповідач-2 - ОСОБА_9,

відповідач-3 - ОСОБА_10

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу апеляційного суду Волинської області у складі судді Осіпук В. В. від 17 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 6629537 від 21 липня 2008 року, відповідно до умов якого (з усіма змінами та доповненнями) останній отримав кредит у розмірі 39 732,00 доларів США, а відповідно до додаткової угоди № 1 - другий транш кредиту в розмірі 13 503 грн 49 коп., що еквівалентно 869,75 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 21 липня 2015 року.

З метою забезпечення зобов'язання за цим кредитним договором між банком, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено окремі договори поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 2 578,76 доларів США та 39 906 грн 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2 432,24 доларів США та 10 229 грн 33 коп.; заборгованість за відсотками - 146,52 доларів США та 1 023 грн 19 коп.; пеня - 9 665 грн 05 коп.; штраф за порушення відповідачем обов'язків, передбачених пунктами 4.3.2- 4.3.6 кредитного договору - 8 988 грн 73 коп.; штраф за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 10 000 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь ПАТ КБ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 578,76 доларів США та 39 906 грн 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2 432,24 доларів США та 10 229 грн 33 коп.; заборгованість за відсотками - 146,52 доларів США та 1 023 грн 19 коп.; пеня - 9 665 грн 05 коп.; штраф за порушення відповідачем обов'язків, передбачених пунктами 4.3.2- 4.3.6 кредитного договору - 8 988 грн 73 коп.; штраф за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 10 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем не дотримано передбачений статтями 228, 231 ЦПК України 2004 року порядок оскарження заочного рішення.

У червні 2017 року ОСОБА_10 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про те, що відповідач може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення лише після його перегляду судом першої інстанції суперечить статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідач стверджував, що будь-яке рішення, ухвалене судом першої інстанції за результатами розгляду справи, може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частиною четвертою статті 231 ЦПК України 2004 року передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої для відповідача є обов'язковим.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи ОСОБА_10 апеляційну скаргу за заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року, правильно застосувавши норми статей 228, 231 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що ухвалив заочне рішення, і лише за письмовою заявою відповідача, проте ОСОБА_10 вказаного порядку не дотримався.

Указане відповідає роз'ясненням, викладеним у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», де зазначено, що оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. У іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення.

Отже, відповідач, який бажає оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, повинен дотриматися процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції.

Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_10 до суду першої інстанції не звертався.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило