Справа № 504/2520/18
Провадження № 2/504/1900/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Мельникової В.М., -

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Державної реєстраційної служби Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про припинення права спільної часткової власності на квартиру, встановлення порядку виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивачі звернулись із вказаним позовом до відповідача, який у листопаді 2018 року уточнили, і в остаточні редакції просили суд припинити за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право спільної часткової власності на житлову квартиру АДРЕСА_1, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ними з моменту внесення відповідного запису до державного реєстру.

Крім того, позивачі просили суд встановити порядок виконання рішення таким чином, що це рішення, після набрання ним законної сили, є підставою для внесення запису до державного реєстру скасування права спільної часткової власності за позивачами.

Представник позивачів подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, підтримала позовні вимоги своїх довірителів.

Голова Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області Пилипчук І.В. подав письмову заяву від 13.11.2018 року № 02-ВК-11-926 про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи в підготовче засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце його проведення, неявка не перешкоджає проведенню підготовчого засідання.

Рішення при таких обставинах ухвалюється у підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини:

05.04.2003 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі- продажу житлової квартири АДРЕСА_1.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйськ І.І., та зареєстрований у реєстрі за № 645.

Згідно запису у пункту 2 вказаного договору продаж вчинено за 8478 грн., які продавці отримали від покупця повністю до підписання цього самого договору.

Від часу продажі квартири позивачі у цій квартирі не проживають, знялись з реєстраційного обліку, та проживають фактично у місті Миколаїв де ї зареєстровані.

16.04.2018 року на адресу ОСОБА_3 надійшло податкове повідомлення- рішення №0-1517 ГУ ДФС в Одеській області, про нарахування податкового зобов'язання у сумі 485,09 грн. як податок на нерухоме майно - житлову квартиру АДРЕСА_1.

Згідно відповіді від 27.09.2017 року № 680 КП Лиманське районне БТІ Одеської області право власності досі зареєстровано за позивачами на вищевказану квартиру.

Судом встановлено, що за інформацією Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 14.11.2018 року № 3236/01-16 спадкова справа до майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 01.08.2008 року, видане виконавчим комітетом Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, не заводилась.

Згідно відповіді Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 13.11.2018 року №02/ВК-11-927 згідно погосподарських книг Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області станом на 13.11.2018 року у вказані квартирі зареєстрованих осіб не має.

Отже Трояндівська сільська рада Лиманського району Одеської області за встановлених обставин є належним відповідачем по даній справі.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв'язку з прийняттям ЦК 2004 року, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Громадянин набував право власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст.12 цього закону).

За положенням ст.128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві.

Суд нагадує, що таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Правило статті 181 ЦК визначає поняття «нерухома річ» та рухома річ».

Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих - належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК).

Отже, суд, враховуючи те, що встановлені судом правовідносини виникли до набрання чинності ЦК та тривають до цього часу, вирішує питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень ст.5 цього кодексу, і, як наслідок, виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин.

Судом встановлено, що 05.04.2003 року за положенням ст.128 ЦК УРСР у покупця- Барбашової Г.І. виникло право власності на вказану квартиру за договором купівлі- продажу, і це право підлягало державній реєстрації.

Положення ЦК УРСР не регулювали питання реєстрації прав власності на житлові квартири.

Так, лише нормою ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, на час виникнення спірних правовідносин, був врегульований Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що звернулась до БТІ.

Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних осіб.

Для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно, та оформлення прав власності на нерухоме майно, до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми (додаток 3).

Після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.

У разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстровано в Реєстрі прав, реєстратор при перереєстрації прав на це майно одночасно скасувує попередній запис щодо права власності на це майно. У разі небхідності із заявою про скасування запису в Реєстрі прав може звернутись попередній власник, якщо право не було зареєстровано новим власником.

Таким чином, на підставі договору купівлі- продажу житлової квартири АДРЕСА_1, що посвідчений нотаріально 05.04.2003 року, обов'язок здійснити реєстрацію виникненого права власності належав покупцю- ОСОБА_5.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК УРСР зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, у момент передачі покупцю житлової квартири, а продавцю грошових коштів за договором купівлі- продажу цієї самої квартири, у покупця виникло право власності, відповідно у продавця це саме право припинилось, відтак зобов'язання у сторін за даним договором припинилось.

Інше, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, не передбачено.

Отже суд знаходить обгрунтованими позовні вимоги, і вважає, що право власності позивачів на вищевказану житлову квартиру припинено в установленому законом порядку з моменту передачі речі за договором від 05.04.2003 року.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, інших документів, що підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування вичерпно визначені нормою статті 26 цього Закону.

Припинення власності позивачів за рішенням суду не є підставою для скасування запису в порядку статті 26 Закону, а є підставою для державної реєстрації припинення прав на нерухоме майно за рішенням суду.

За правилом частини 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 128, 216, 227 ЦК УРСР, ст.ст. 5, 181, 182 ЦК України, ст.ст. 26,27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, ст. ст. 258-260, 267, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати припиненим право спільної часткової власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на житлову квартиру АДРЕСА_1 з моменту передачі цієї самої квартири покупцю ОСОБА_5 за договором купівлі- продажу житлової квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйськ І.І., та зареєстрований у реєстрі за № 645.

Встановити порядок виконання рішення наступним чином: це рішення, після набрання ним законної сили, є правовою підставою для здійснення державної реєстрації припинення права спільної часткової власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на житлову квартиру АДРЕСА_1.

В решті позову, в частині скасування державної реєстрації права власності (первинної реєстрації) за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на житлову квартиру АДРЕСА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко