Постанова

Іменем України

18 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 522/6328/15-ц

провадження № 61-29012св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,

треті особи: Фонд соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року у складі судді Кравчук Т. С. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Ступакова О. А., Варикаші О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у березні 2015 року звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»

(далі - ПАТ «Імексбанк», банк) про визнання з 27 січня 2015 року їх прав вкладників як нових кредиторів і, відповідно, вкладників банку за договором банківського вкладу, укладеним між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф.П.Гааза і ПАТ «Імексбанк».

Позивачі обґрунтовували заявлені вимоги тим, що, уклавши з Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза договори про заміну кредитора в зобов'язанні (відступлення права вимоги), вони набули права нових кредиторів і, відповідно, вкладників банку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено повністю. Визнано позивачів з 27 січня 2015 року вкладниками ПАТ «Імексбанк», а саме: ОСОБА_3 - на суму 190 000, 00 грн; ОСОБА_4 - на суму 190 000, 00 грн; ОСОБА_5 - на суму 190 000, 00 грн;

ОСОБА_6 - на суму 190 000, 00 грн; ОСОБА_7 - на суму 190 000, 00 грн; ОСОБА_8 - на суму 190 000, 00 грн; ОСОБА_9 - на суму 130 000, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що за договорами відступлення прав вимоги (цесії) позивачі набули право кредиторів, а тому набули право вкладників за договором банківського вкладу, укладеного між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза й відповідачем ПАТ «Імексбанк».

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено частково. Визнано з 27 січня 2015 року права вкладника ПАТ «Імексбанк» за договором банківського вкладу, укладеного 18 грудня 2014 року між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ПАТ «Імексбанк» № 522/14 («Стандарт»), за ОСОБА_9 на суму 20 000, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, до якої приєднався Фонд соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза, задоволено. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також статей 512, 514, 1058 ЦК України. Заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що у банку розпочато процедуру ліквідації. Саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до покладених на нього повноважень, гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У відзиві на касаційну скаргу позивачі просять касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19 грудня 2013 року між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ПАТ «Імексбанк» укладений договір банківського вкладу № 369/13 (Стандарт +»), відповідно до умов якого фонд передав на депозит банку кошти в розмірі 1 230 000, 00 грн, зі сплатою 20, 00 % річних, терміном до 18 грудня 2014 року.

Того ж дня між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ПАТ «Імексбанк» укладений договір банківського вкладу № 371/13

(«Стандарт +»), відповідно до умов якого фонд передав на депозит банку кошти у розмірі 130 000, 00 грн, зі сплатою 20, 00 % річних, терміном до 18 грудня 2014 року.

18 грудня 2014 року між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ПАТ «Імексбанк» підписана додаткова угода до договору банківського вкладу № 369/13 від 19 грудня 2013 року, відповідно до умов якої термін договору продовжений до 18 березня 2015 року.

18 грудня 2014 року між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ПАТ «Імексбанк» укладений договір банківського вкладу № 522/14, відповідно до умов якого фонд передав банку на депозит кошти у розмірі 20 000, 00 грн, зі сплатою банком 18, 00 % річних, терміном до 18 березня 2015 року.

27 січня 2015 року між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ОСОБА_3 укладений договір про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги), відповідно до умов якого фонд відступив ОСОБА_3 право вимоги до ПАТ «Імексбанк» зі зобов'язання за договором банківського вкладу № 369/13 («Стандарт +») від 19 грудня 2013 року та додаткової угоди від 18 грудня 2014 року на загальну суму 190 000, 00 грн.

Того ж дня між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладені аналогічні договори.

Також у той же день між Фондом соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза та ОСОБА_9 укладений договір про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги), відповідно до умов якого фонд відступив ОСОБА_9 право вимоги до ПАТ «Імексбанк» за зобов'язаннями за договором банківського вкладу № 369/13 («Стандарт +») від 19 грудня 2013 року та додаткової угоди від 18 грудня 2014 року на загальну суму 110 000, 00 грн, за договором від 18 грудня 2014 року

№ 522/14 - на загальну суму 20 000, 00 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 27 січня 2015 року до 26 квітня 2015 року (включно) та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» Северина Ю. П.

Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень, Верховний Суду зробив такі висновки.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 17 КАС України (у редакції Закону України від 06 липня 2005 року № 2747-IV) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15-ц (провадження № 14-107цс18)після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов'язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов'язаннями по договорах банківського вкладу.

Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1).

Відповідно до частини першої статті 26 згаданого Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000, 00 грн.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Метою подання цього позову є визнання позивачів вкладниками для подальшого включення їх у перелік вкладників та отримання гарантованої суми, що підлягає поверненню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Спір виник саме з підстав невключення позивачів у перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц (провадження № 14-253цс18) зроблено висновок, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи те, що позовні вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, Верховний Суд вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», треті особи: Фонд соціальної допомоги імені доктора Ф. П. Гааза, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання прав вкладників закрити.

Роз'яснити право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик