Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1099/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.09.2018смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Вадовської А.В.,

за участю секретаря: Кравець Л.В.,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2017 р. ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 13 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 18 жовтня 2017 року заборгованість у сумі 21 116,68 грн., яка складається з: 4 636,36 грн. заборгованості за кредитом; 6 522,88 грн. заборгованість за процентами, 8 475,69 заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 981,75 штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача на їх користь вищевказану суму заборгованості.

Ухвалою судді Вадовської А.В. від 14.11.2017 р. відкрите провадження у справі.

Ухвалою судді від 21.06.2018 р. закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

30 січня 2018 року відповідач ОСОБА_3 на адресу суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

У відзиві відповідач ОСОБА_3 посилалася на те, що позивачем не обґрунтований розрахунок заборгованості: підсумкова сума заборгованості не відповідає розміру заборгованості, що зазначена у таблицях;

розрахунок заборгованості підписаний представником позивача без зазначення прізвища, імені та по батькові не може вважатися належним доказом;

у розрахунок заборгованості включені суми, які знаходяться за межами позовної давності, а тому відповідач просить застосувати наслідки сплину позовної давності;

позивачем неправомірно нарахована і пеня і штраф, що є порушенням ст.61 Конституції України.

06 березня 2018 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій не погодився з підставами необґрунтованості позовних вимог, викладеними у відзиві на позов, виклавши свої заперечення у відповіді на відзив на позов. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника та повне підтримання пред'явлених позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов визнала частково: зовсім не визнала позовні вимоги в частині нарахування пені.

Заслухавши представника ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 13 лютого 2013 року на підставі письмової Анкети-заяви ОСОБА_3 про приєднання до Умов та ОСОБА_5 надання банківських послуг у ПриватБанк між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», укладений кредитний договір б/н (далі - договір), відповідно до якого відповідачка отримала кредитну карту Універсальну.

Зазначене підтверджене анкетою-заявою, підписаною відповідачкою.

Крім цього, у анкеті-заяві відповідач своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала зобов'язання по погашенню кредиту та процентів, останній платіж внесла 01 жовтня 2017 р. у сумі 100,00 грн.

Станом на 18 жовтня 2017 р. заборгованість перед банком за тілом кредиту становить 4 636,36 грн.

Вказана заборгованість підтверджена розрахунком, відповідачем не спростована, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Проте суд не погоджується з розміром заборгованості за процентами, що нарахована позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як визначено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно з пунктом 3.2. Умов та ОСОБА_5 самостійно встановлює кредитний ліміт на картку та має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта змінювати кредитний ліміт.

Відповідно до п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.4.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції за картрахунком.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, у подальшому кредитний ліміт та відсоткова ставка були змінені з 30 % річних до 43,20%.

Заборгованість за відсотками позивачем нарахована, виходячи зі ставки 43,20%

Позивач не надав доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а тому суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20 % річних є неправомірним.

За такого заборгованість за відсотками підлягає перерахунку, виходячи з 30 % річних, та становить 4 529,78 грн. (6522,88 = 43,20%, 4529,78 = 30 %) .

Зменшення заборгованості за процентами тягне за собою зменшення процентної складової штрафу з 981,75 грн. до 458,31 грн.

У розрахунку заборгованості позивач посилається на нарахування відповідачеві пені та штрафу.

У зв'язку з тим, що стягнення пені та штрафу буде подвійною відповідальністю, що протирічить нормам ст.61 Конституції України, стягненню підлягає штраф, оскільки умови його стягнення в Умовах та ОСОБА_5 виписані в зрозумілій для позичальника формі і, ознайомлюючись з ними, відповідач міг розуміти порядок їх нарахування.

Підстави нарахування пені та комісії, період, за який вони нараховані, у позовній заяві не обґрунтовані, а тому не доведені та не можуть бути стягнуті, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості на суму 8 475,69 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача стягненню з відповідачки підлягає 4 636,36 грн. заборгованості за кредитом, 4 529,78 грн. заборгованості процентами за користування кредитом, штраф: 500 грн. фіксована складова, 458,31 грн. процентна складова, що разом складає 10 124,45 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві посилалася на пропуск позивачем строку позовної давності.

Суд з її доводами погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Це може бути, зокрема, надіслання позивачу певного листа або самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

Оскільки відповідачем 01 жовтня 2017 року самостійно було здійснене погашення заборгованості за кредитним договором на суму 100 грн., як і раніше вносилися платежі без зазначення складової кредиту, на яку треба перерахувати кошти, то вона визнала борг по всіх складових кредиту.

Отже, перебіг позовної давності було перервано по всіх складових кредитної заборгованості.

Після переривання перебігу позовної давності позивач у межах трирічного строку звернувся з позовом до суду, що свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків сплину строку позовної давності.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 767,12 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (код ЕДРПОУ 14360570, р/р 3111, МФО 305299, юридична адреса 01001 м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д.) заборгованість станом на 18.10.2017 р. за укладеним договором №б/н від 13.02.2013 р. в сумі 10 124 (десять тисяч сто двадцять чотири) грн. 45 коп., з яких: 4 636,36 грн. заборгованості за кредитом; 4 529,78 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 458,31 грн. штраф (процентна складова) та 767 (сімсот шістдесят сім) грн. 12 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Миколаївської області або через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 04 жовтня 2018 р.

Суддя : ОСОБА_6