Справа № 461/3910/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/1512/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м.Львів

Справа № 461/3910/16

Провадження № 22ц/783/1512/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Галицького районного суду м.Львова, ухваленого у м.Львові 19 квітня 2018 року (суддя Юрків О.Р.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

за участю третіх осіб: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Відділу у справах дітей Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Львівського державного університету внутрішніх справ, Відділу у справах дітей Личаківської районної державної адміністрації Львівської міської ради,

про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, скасування наказу про передачу квартири у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визнання права спільної сумісної власності на житлове приміщення,-

встановив:

10 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2 січня 2004 року по 31 серпня 2014 року працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ, є кандидатом наук з фізичного виховання та спорту, доцентом. Зазначає, що з 30 вересня 2005 року перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Львівській міській раді та відповідно до ст. 55 Закону України «Про освіту» має право на забезпечення житлом у першочерговому порядку як науково-педагогічний працівник. Вважає, що у 2012 році спірну квартиру отримав заступник начальника відділу кадрового забезпечення університету підполковник міліції ОСОБА_9, який перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Львівський міський раді з 2 червня 2006 року у складі сім'ї батька-інваліда, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 у власній приватизованій трикімнатній квартирі. Батько ОСОБА_9 у Львівському державному університеті внутрішніх справніколи не працював, а його дружина - власник двокімнатної квартири. Вони не були включені до списку працівників університету, які користуються правом позачергового одержання житла. Стверджує, що вищезгадану трикімнатну квартиру мав отримати він (позивач), оскільки, впродовж 18 років проживав з дружиною та двома дітьми в гуртожитку Львівського державного інституту фізичної культури у кімнаті загальною площею 17 кв.м із загальними вигодами, а останні шість років проживає з сім»єю в орендованій квартирі, власного житла не має. У контрольному списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку за місцем праці під №9, в той же час, як ОСОБА_13- під №15, а серед працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які потребують поліпшення житлових умов, є першим на отримання трикімнатної квартири, а не ОСОБА_13 Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року в цивільній справі №461/4606/14 встановлено, що рішення викладене в протоколі №8 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справвід 7 листопада 2006 року в частині включення ОСОБА_9 до контрольного списку працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, прийняте з порушенням процедури, а саме протокол не було підписано жодним із представників профспілкового комітету, а тому оскаржений контрольний список, затверджений на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету від 27 квітня 2012 року №1, є незаконним, оскільки, як встановлено судами, із контрольного списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, затвердженому на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету від 27 квітня 2012 року №1, не зазначено підстав включення ОСОБА_9 у контрольний список працівників університету, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Відповідно до п. 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Український PCP, громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список (додаток №6), а рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Вважає, що ОСОБА_9 не мав такого права, а тому, і не міг бути включеним до списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень; ордер на житлове приміщення №0004333, виданий Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_9 та членам його сім'ї, є незаконним та підлягає скасуванню.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить його скасувати та ухвалити нове рішення паро задоволення позову. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що зазначену трикімнатну квартиру мав отримати він, оскільки, впродовж 18 років проживав з сім»єю в гуртожитку Львівського державного інституту фізичної культури у кімнаті загальною площею 17 кв.м, шість років проживає з в орендованій квартирі, власного житла не має. Зазначає, що у контрольному списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку за місцем праці знаходиться під №9, а ОСОБА_13 під №15. Стверджує, що серед працівників, які потребують поліпшення житлових умов перший на отримання трикімнатної квартири, є він.

Представник ОСОБА_8- ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, посилаючись на його законність та обґрунтованість, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на її доводи, просить скаргу задовольнити.

Представники ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 2 цього Кодексу та ст.15 ЦК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб; за захистом яких може звернутися кожна особа.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач з 2 січня 2004 року по 31 серпня 2014 року працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ, є кандидатом наук з фізичного виховання та спорту, доцентом, з 30 вересня 2005 року перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Львівській міській раді.

ОСОБА_9 також працює у Львівському державному університеті внутрішніх справз 1997 року, є кандидатом юридичних наук. Згідно рішення від 7 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ, оформленого протоколом №8 від 7 листопада 2006 року, ОСОБА_9 включений у контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. На квартирному обліку у складі сім'ї з 4-х осіб ОСОБА_9 у Львівській міській раді перебуває з 2 червня 2006 року за №22942 у пільговому списку за №1537 та як позачерговик - за №1.

На підставі спільного рішення адміністрації і профкому Львівського державного університету внутрішніх справ(витяг з протоколу від 19 листопада 2012 року №1) та з враховуванням рекомендації громадської комісії з житлових питань при виконкомі (витяг з протоколу від 4 грудня 2012 року №20) виконкомом Львівської міської ради прийняті рішення від 4 січня 2013 року №07 «Про надання квартири черговику за місцем проживання за контрольним списком Львівського державного університету внутрішніх справ» та від 25 січня 2013 року №45 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 4 січня 2013 року №7», згідно яких ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_8 було видано ордер від 31 жовтня 2013 року №0004333 на спірну квартиру.

Управлінням державної реєстрації Львівської міської радина спірну квартиру ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_8 видано свідоцтво Г- 30423 від 19 січня 2015 року про право власності, на підставі якого державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Львівської області прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19133052 від 5 лютого 2015 року та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №8630737 від 3 лютого 2015 року про право власності ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_8 на спірну квартиру.

16 червня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ, з участю третьої особи: ОСОБА_9, про визнання неправомірними дій, ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2 Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк позовної давності. Визнано незаконним та скасовано протокол №8 від 7 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету. Визнано незаконним контрольний список працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень від 27 квітня 2012 року.

16 грудня 2015 року Апеляційним судом Львівської області ухвалено рішення, яким рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року в частині поновлення ОСОБА_2 пропущеного строку позовної давності, визнання незаконним та скасування протоколу №8 від 7 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено визнати незаконним і скасувати протокол №8 від 7 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету щодо: включення в контрольний список працівників Університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, ОСОБА_9 - за №19 (зарахований на квартирний облік у Львівській міській раді 2 червня 2006 року); включення в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень ОСОБА_9 - за №2 (зарахований у пільговий список у Львівській міській раді 2 червня 2006 року). В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року залишено без змін.

27 квітня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу, якою рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

Позивач на вказані судові рішення у цивільній справі №461/4606/14-ц Галицького районного суду м. Львова покликається як на підставу свого позову.

Визнання незаконним та скасування протоколу №8 від 7 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету щодо включення в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, ОСОБА_9 - за №19 (зарахований на квартирний облік у Львівській міській раді 2 червня 2006 року, включення в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень ОСОБА_9 - за №2 (зарахований у пільговий список у Львівській міській раді 2 червня 2006 року не впливає на права та обов'язки позивача, оскільки виконаним у друкованому вигляді записом, який фіксує наявність певних подій чи проведення деяких дій, і сам по собі не є тим правовим актом який породжує права та обов'язки сторін, на відміну від рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано ордер на житлове приміщення, чи про надання житлового приміщення .

Суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що контрольний список від 27 квітня 2012 року, який ведеться університетом, є лише формою обліку останнім своїх працівників, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень і перебувають на обліку в виконкомі Львівської міської Ради на підставі відповідного рішення цього виконавчого комітету, а тому визнання судом у цивільній справі №461/4606/14-ц незаконним лише зазначеного контрольного списку не може породжувати жодних негативних правових наслідків для університету, ні для ОСОБА_9 і членів його сім'ї.

Згідно пункту 20 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі-Правил), затверджених постановою від 11 грудня 1984 року №470 Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради, громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Згідно абзацу четвертого пункту 9 Правил підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Відповідно до абзацу першого пункту 47 Правил громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Отже, оскільки не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним ордеру, то не можуть бути задоволеними і похідні від неї інші вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності.

Вимоги ОСОБА_2 про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №8630737 від 3 лютого 2015 року про право власності на спірну квартиру не ґрунтуються на законі і фактичних обставинах справи.

Згідно ч. 2 ст. 31-1 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон) державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Згідно абзацу 6 п. 1 ч.3 ст.10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 цього Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до державного реєстратора з документами, визначеними Законом №1952-IV, про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №8630737 від 3 лютого 2015 року про право власності на спірну квартиру і що державним реєстратором відмовлено у вчиненні згаданих дій, а відтак не доведено про порушення його права у відповідній частині.

Судом встановлено, що позивач працював в університеті з 31 серпня 2014 року, 5 жовтня 2015 року на засіданні адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справбуло прийняте рішення про виключення ОСОБА_2 з контрольних списків працівників університету у зв'язку з припиненням трудових відносин з Львівським державним університетом внутрішніх справ, яке є чинним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справпро визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні його ОСОБА_2

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з даним позовом 10 червня 2016 року.

Згідно зі ст. 2, частиною 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до абзацу 1 п. 26 Правил, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Відповідно до підпункту 3 абзацу 2 п. 26 Правил у випадку припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, громадяни знімаються з квартирного обліку.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки на момент звернення 10 червня 2016 року ОСОБА_2 з позовом до суду він був виключений з контрольних списків працівників університету у зв'язку з припиненням трудових відносин, то права та законні інтереси ОСОБА_2 станом на вказану дату не є порушувалось і не підлягало захисту в обраний ним спосіб, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості забезпечення жилим приміщенням громадян, які зняті з квартирного обліку за місцем праці навіть у випадку, якщо б права відповідних громадян під час їх перебування у квартирній черзі за місцем праці були порушені до моменту такого зняття.

Згідно частини 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може пред'явити власник майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, за приписами ст. 392 ЦК України вимога про визнання права власності є способом захисту існуючого права власності, а не способом набуття такого.

Підстави набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, визначені у ст. 345 ЦК України, в ч.2 якої зазначено, що приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначено Законом України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з ч. 1 ст. 8 цього Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Цим Законом не передбачено делегування судам повноважень органів місцевого самоврядування на приватизацію державного житлового фонду. Вимога позивача про визнання за ним та членами його сім'ї права спільної сумісної власності на квартиру не ґрунтується на законі, оскільки віднесена до дискреційних повноважень органів, створених місцевою державною адміністрацією, та органів місцевого самоврядування, державних підприємств, організацій, установ, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Окрім того, позивач не надав доказів, що ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є членами його сім'ї, а також уповноважували позивача представляти їх інтереси в суді при розгляді цієї справи, де вони не є стороною, а виступають у якості третіх осіб. Доводи представника відповідача про розірвання шлюбу між позивачем і ОСОБА_10 не спростовані. Однак однією з позовних вимог є визнання права спільної сумісної власності на спірну квартиру позивача разом із зазначеними особами. Також не надані докази щодо забезпечення житлом черговиків, порядковий номер черги яких є меншим, ніж у позивача при тому, що він стверджує, що тільки він претендував на забезпеченням житлом в трикімнатній квартирі, хоч визначальною при забезпеченні житлом є площа помешкання з урахуванням кількості осіб, яким надається житло, а не кількість кімнат з урахуванням того, що діти позивача однієї статі.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, повно і всебічно з'ясував обставини справи та встановив відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 квітня 2018 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 9 липня 2018 року.

Головуючий

Судді