ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/967/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

апеляційна скарга ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мамчин П.І.

встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили стягнути на їх користь майнову шкоду в сумі 25 706 гривень 92 копійки, повязану із затопленням квартири.

ОСОБА_2 додатково просила стягнути на її користь 39 379 гривень 43 копійки в якості відшкодування витрат на лікування та 20 000 моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 12 370 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 500 гривень моральної шкоди на кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт.

Згідно з абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно пункту 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я

потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири №3, яка знаходиться по вулиці Південно-Кільцевій, №1 в місті Чернівці.

Відповідачка ОСОБА_5 є власником квартири №5 , яка знаходиться по вулиці Південно-Кільцевій, №1 в місті Чернівці.

15 жовтня 2016 року відбулося залиття квартири позивачів, що підтверджується актом обстеження квартири, який складений працівниками КЖРЕП-17 від 17 жовтня 2016 року. З вказаного акту вбачається, що причиною аварії на системі центрального опалення та залиття є передчасний вихід з ладу радіатора опалення у квартирі №5 (а.с.21).

28 квітня 2016 року відбулося залиття квартири позивачів, що підтверджується актом обстеження квартири, який складений працівниками КЖРЕП-17 від 3 травня 2017 року. З вказаного акту вбачається, що причиною аварії є вихід з ладу сифона під умивальником у ванній кімнаті квартири №5. яка належить відповідачці (а.с.122)

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-6604-1-932.17 від 27 квітня 2018 року розмір майнової шкоди, завданої в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 становить 12 370 гривень (а.с.203-218).

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в результаті залиття квартири №3, позивачам завдано майнову шкоду в сумі 12 370 гривень, яка підлягає відшкодуванню власником квартири №5 ОСОБА_5

Однак стягуючи суму майнової шкоди в розмірі 12 370 гривень на користь всіх позивачів суд першої інстанції не врахував, що відповідно до правил статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну, яке належить позивачам на праві спільної часткової власності відшкодовується кожному позивачу окремо в межах заявлених позовних вимог.

Структура деліктного зобовязання передбачає поєднання зобовязальних звязків двох субєктів потерпілого(кредитора та деліквента (боржника).

В деяких випадках має місце множинність осіб у зобовязанні, а саме коли на одній або на обох сторонах деліктного правовідношення є декілька осіб.

Доктрина та практика цивільного права знає три різновиди зобовязань із множинністю осіб в залежності від способу їх виконання: дольові солідарні та субсидіарні.

Дольовий або солідарний характер множинності залежить від того, чи є спільна власність, яка знищена або пошкоджена, частковою або сумісною.

Якщо майно належить особам на праві спільної часткової власності, такі співвласники є дольовими кредиторами у деліктному зобовязанні. Деліквент має відшкодувати кожному із співвласників шкоду пропорційної часткам у праві спільної часткової власності на пошкоджене майно. Якщо пошкоджене майно перебуває у спільній сумісній власності, його співвласники стають солідарними кредиторами деліквента.

З матеріалів справи вбачається, що квартира №3, яка знаходиться по вулиці Південно-Кільцевій, №1 в місті Чернівці належить позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності і їх частки в цій квартирі є рівними (а.с. 25 т. 1).

Враховуючи наведене вище суд ухвалив рішення, в частині відшкодування майнової шкоди, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення слід викласти в наступній редакції: «стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 3092 гривні 50 копійок на кожного в рахунок відшкодування майнової шкоди».

Також суд ухвалив рішення, в частині cтягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 500 гривень моральної шкоди на кожного з порушенням норм процесуального права, оскільки вийшов за межі заявлених в суді позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи 6 червня 2017 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог та просили додатково стягнути на їх користь моральну шкоду в сумі 20 000 гривень та 39 379 гривень 43 копійки в якості відшкодування витрат на лікування ОСОБА_2 (а.с.113-116 т.1)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 4 липня 2013 року позовну заяву про збільшення позовних вимог було залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.134 т.1).

На виконання вказаної ухвали позивачами 10 липня 2017 року до суду було подано нову заву про збільшення позовних вимог, в якій ОСОБА_2 просила стягнути на її користь 39 379 гривень 43 копійки в якості відшкодування витрат на лікування та 20 000 моральної шкоди (а.с.139-142 т.1).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 заявляла в суді вимогу про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 20 000 гривень.

Решта позивачів вимогу про стягнення моральної шкоди не заявляли.

Вказані обставини в ході судового розгляду підтвердив представник позивачів ОСОБА_6

За таких обставин рішення суду в частині cтягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 500 гривень моральної шкоди на кожного слід скасувати.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір матеріальних збитків , завданих позивачам залиттям їх квартири, оскільки не взяв до уваги висновок експертного будівельно-технічного дослідження №811.

Розмір збитків позивачів був предметом дослідження судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-6604-1-932.17 від 27 квітня 2018 року.

Згідно вказаного висновку розмір майнової шкоди, завданої в результаті залиття (що мали місце 15.10.2016 року та 28.04.2017 року) квартири АДРЕСА_2 становить 12 370 гривень (а.с.203-218).

Суд першої інстанції визначаючи розмір шкоди правильно взяв до уваги висновок судової експертизи, а не висновок експертного будівельно-технічного дослідження №811 , оскільки відповідно до положень статті 76 ЦПК України належним доказом у справі є саме висновок експерта.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі не оспорювали висновок судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-6604-1-932.17 від 27 квітня 2018 року та не зверталися до суду з клопотаннями про призначення додаткової або повторної експертизи.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, яка була завдана позивачам внаслідок пошкодження дивану, постільної білизни, одіяла, подушки, килима, телефону, компютера, журнального столику, фортепіано.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачі належними та допустимими доказами не довели, що вказані вище речі були пошкоджені внаслідок залиття квартири та не довели розмір витрат для їх відновлення.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі не надали суду доказів, які б підтверджували розмір шкоди, завданої в результаті пошкодження їх майна, а саме дивану, постільної білизни, одіяла, подушки, килима, телефону, компютера, журнального столику, фортепіано.

Також помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати на її лікування.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами причинний звязок між її хворобою та заподіянням шкоди внаслідок залиття квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність вказаного вище причинного звязку між хворобою та заподіянням шкоди внаслідок залиття квартири підтверджується витягом з медичної картки амбулаторного хворого від 31 березня 2017 року, виданого КМУ «Міська поліклініка №2», висновком ЛКК №368 від 31 березня 2017 року, випискою №246 із медичної картки амбулаторного хворого Чернівецького облшкірвендиспансеру від 15 травня 2017 року та консультативним висновком від 28 лютого 2017 року Чернівецької обласної консультативної поліклініки є безпідставними.

Аналіз змісту вказаних медичних документів вказує нате, що вони не доводять причинного звязку між хворобою ОСОБА_2 та заподіянням їй шкоди внаслідок залиття квартири.

Також суд першої інстанції правильно врахував обставини справи, визначаючи розмір моральної шкоди, яка була заподіяна позивачці ОСОБА_2

Зокрема, визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка ОСОБА_2, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого майна та виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25 706 гривень 92 копійки, повязану із залиттям квартири задоволено частково на суму 12 370 гривень, що складає 48,12 відсотків від ціни позову.

В позові ОСОБА_2 про стягнення на її користь 39 379 гривень 43 копійки в якості відшкодування витрат на лікування відмовлено.

Позов ОСОБА_2 про стягнення 20 000 моральної шкоди задоволено частково на суму 500 гривень, що складає 2,5 відсотків від ціни позову.

З квитанції №32 від 27 січня 2017 року вбачається, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сплатили судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 640 гривень (а.с.2 т.1).

З квитанції №53 від 5 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду позовної заяви про стягнення витрат на лікування сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.134 т.1).

З квитанції №1 від 6 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду позовної заяви про стягнення моральної шкоди сплатила судовий збір в сумі 1600 гривень, хоча мала сплатити 640 гривень (а.с.138 т.1).

З дублікату квитанції №0.0.944343683.1 від 19 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 за проведення експертизи сплатила 3095 гривень (а.с.229 т.1).

З договору про надання правової допомоги від 10 січня 2018 року та акту виконаних робіт від 13 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_7 сплатила 5500 гривень (а.с.231-236 т.1).

З квитанції №89 від 6 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1936 гривень 29 копійок.

Отже, з ОСОБА_5 слід стягнути з користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 76 гривень 99 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позову про стягнення майнової шкоди, завданої залиттям квартири (640/100х48,12/4=76,99).

Також з ОСОБА_5 слід стягнути з користь ОСОБА_2 16 гривень в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення моральної шкоди (640/100х2,5=16).

З ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_2 слід стягнути 485 гривень 45 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги (940/100х48,12+940/100х2,5=461,95+23,5=485,45).

З ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути по 401 гривні 42 гривні в рахунок відшкодування витрат понесених за проведення судової експертизи. (3095/100х51,88/4=401,42)

З ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути по 713 гривень 35 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату правової допомоги (5500/4х3/100х51,88/3=713,35).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1357 гривень 81 копійка в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату правової допомоги (5500/4/2+5500/4/2/100х97,5=687,5 + 670,31 = 1357,81).

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1037 гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (713,35+401,42-76,99=1037,78).

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1037 гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (713,35+401,42-76,99=1037,78).

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1037 гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (713,35+401,42-76,99=1037,78).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 1180 гривень 79 копійок в рахунок відшкодування судових витрат (1357,81+401,42-76,99-16-485,45=1180,79)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_6,задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2018 року в частині стягнення майнової шкоди змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 3092 (три тисячі девяносто дві) гривні 50 копійок на кожного в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2018 року в частині cтягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 500 гривень моральної шкоди на кожного скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1037 (одну тисячу тридцять сім) гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1037 (одну тисячу тридцять сім) гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1037 (одну тисячу тридцять сім) гривень 78 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1180 (одну тисячу сто вісімдесят) гривень 79 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 28 грудня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_8