ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 610/3408/18

Провадження № 22-ц/818/1934/18

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 20 листопада 2018 року у складі судді Носова Г.С.

у цивільній справі № 610/3408/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 263 грн. 10 коп. відшкодування матеріальної шкоди, та 57 540 грн. відшкодування моральної шкоди.

Одночасно ОСОБА_1 просила суд звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на тяжкий матеріальний стан.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 20.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на строк пять днів з дня отримання нею копії ухвали для усунення недоліків та надання документа, що підтверджує сплату судового збору в сумі 1409 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в своїй ухвалі суд зробив невірні та суперечливі розрахунки в сумі 1409,60 грн., неправомірно вказавши, що вона повинна сплатити судовій збір за дві вимоги майнового характеру, що не відповідає її позовним вимогам. Крім того, її майнове становище не дозволяло сплатити судовий збір, оскільки втратила роботу та знаходилась на обліку в Державному центрі зайнятості і має утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона виховує самостійно.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, обумовлений труднощами з працевлаштуванням, наявність на утриманні неповнолітньої дочки, відсутності джерел доходу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в який міститься дві позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 263 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди і про стягнення з відповідача ОСОБА_2 57540 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення 263 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_1 вказує, що для проїзду в суд при перегляді рішення суду у справі №610/1080/17 за позовом ОСОБА_2 до неї про відшкодування шкоди вона змушена була витрачати грошові кошти і саме на таку суму витрат за проїзд у неї збереглися квитанції.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення 57540 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 вказує на моральні страждання, які заподіяні внаслідок безпідставного позову до неї з боку ОСОБА_2, фактом повідомлення відповідачем та його дружиною неправдивої інформації відносно неї, яка зашкодила її репутації в селі за місцем проживання і в школі за місцем роботи, змусивши звільнитися, які вона оцінила в 50000 грн.

Крім того, обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилається на те, що з метою перегляду судового рішення вона була змушена здати одну свою золоту сережку до ломбарду, щоб сплатити судовий збір у сумі 1150 грн., а пара таких золотих сережок складає 7540 грн.

Отже, ОСОБА_1 звернулася з двома позовними вимогами про стягнення визначеної суми грошових коштів у якості відшкодування шкоди.

У якості доказів на підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 надала суду копії судових рішень місцевого і апеляційного суду у справі №610/1080/17, копії квитків за проїзд, довідку центру зайнятості, копію «ссудно-залогового» договору №145 про видачу ломбардом позики у розмірі 1560 грн. під залог однієї сережки оціночною вартістю 1795 грн., копію товарного чеку без зазначення особи, якою він виданий, довідки про заробітну плату позивача на посаді керівника гуртка в Балаклійській ЦДЮТ.

Крім того, в тексті позовної заяви ОСОБА_1, міститься клопотання про звільнення її від сплати судового збору повністю з посиланням, як на підставу такого клопотання, на положення п.13 ч.2 ст.3 та ст.8 Закону України та на тяжкий матеріальний стан, обумовлений низьким рівнем доходу (заробітної плати), вимушеним у звязку з конфліктом з відповідачем звільненням, знаходженням з 12.11.2018 року на державному обліку у якості безробітної, та знаходженням на її утриманні малолітньої доньки ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, суддя Балаклійського районного суду Харківської області 20 листопада 2018 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху на строк пять днів з дня отримання копії ухвали для додання до позовної заяви документу, що підтверджує сплату судового збору в сумі 1409 грн. 60 коп.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилань ОСОБА_1 на незаконність ухвали, на дискримінаційний характер та на неправильність визначення розміру судового збору з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, праву будь-якої особи звертатися до суду за захистом своїх прав кореспондує обовязок у такої особи здійснювати це право у спосіб і в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. (ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК).

Позовна заява за своїм змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України.

Крім того, до позовної заяви, відповідно до вимог статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати:

- її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, за виключенням певної категорії справ, передбачених частиною другою цієї статті, до яких справа за позовом ОСОБА_1 не відноситься;

-всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

-документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

Частиною третьою статті 176 ЦПК України також передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). (ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК)

Вирішуючи передбачені главою 2 розділу 111 ЦПК України питання щодо відкриття провадження, суд першої інстанції у відповідності з приписами частини 1 статті 185 ЦПК України постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з наданням строку для усунення недоліку у обсязі пяти днів з дня отримання копії ухвали, вважаючи, що надані позивачем ОСОБА_1 матеріали не свідчать про наявність підстав для її звільнення від сплати судового збору.

Так, положення пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» на які посилалася ОСОБА_1, обґрунтовуючи клопотання про звільнення її від сплати судового збору, не має жодного відношення до її позовної заяви, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, не є органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, прокуратури або суду.

Також суд діяв в межах повноважень і у відповідності із законом зробив висновок про відсутність підстав для повного звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки безумовних доказів про наявність підстав для її звільнення від сплати судового збору матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 не підпадає під жодну з двадцяти трьох категорій позивачів, які відповідно до статті 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору.

Проте з вказаною ухвалою колегія суддів погоджується не в повному обсязі, оскільки при вирішенні питання щодо сплати позивачем судового збору суд першої інстанції допустив помилки при застосуванні положень статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Так, статтею 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. (ч.1 ст.136)

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частина 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» містить аналогічні за змістом повноваження суду і, крім того, більш детально регламентує які саме обставини можуть бути визнані судом у якості підстав для відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що до таких умов відноситься випадок, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік, а підпункт «в» пункту 2 частини 1 цієї ж статті передбачає можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору одинокій матері (батькові), які мають дитину віком до 14 років або дитину інваліда.

Дійсно, як вірно зазначив суд в мотивувальній частині ухвали від 20.11.2018 року, долучені до позовної заяви ОСОБА_1 довідки про заробітну плату у звязку з неповнотою відповідної інформації (дані лише за десять місяців) не дозволяють визначити розмір річного доходу ОСОБА_1, однак аналіз усіх обставин справи у їх сукупності свідчить про високу вірогідність того, що розмір належного до сплати судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу.

Крім того, з копії наданого позивачем свідоцтва про народження доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що запис про батька здійснено у відповідності до положень частини 1 статті 135 Сімейного Кодексу України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Дійсно, позивач ОСОБА_1 не надала суду довідки про склад сімї, довідки податкової інспекції про доходи, відповідного рішення суду на підтвердження доводів про знаходження дитини виключено на її утриманні, довідки державної виконавчої служби про відсутність аліментних платежів.

Разом з тим, той обсяг доказів, які вона надала, свідчить про високу вірогідність її знаходження у скрутному майновому стані, при якому одноразовий платіж судового збору у розмірі 1409 грн. може бути настільки значним тягарем для її бюджету, що унеможливить реалізацію права на звернення до суду за захистом порушеного права чи законного інтересу.

Суд першої інстанції не скористався положеннями ст.136 ЦПК України та ст.8 ЗУ «Про судовий збір», які передбачається можливість не тільки звільнення позивача від сплати судового збору, що є крайнім заходом при вирішенні цього питання, але й можливість відстрочення або розстрочення судового збору, зважуючи на майновий стан, шляхом часткового задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів відзначає і ту обставину, що суд першої інстанції, усупереч положень частини 2 статті 258 та статті 260 ЦПК України, не вказав в резолютивній частині ухвали висновок про результати вирішення клопотання про звільнення від судового збору у звязку зі скрутним матеріальним станом позивача.

За таких обставин ухвала суду від 20.11.2018 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадію вирішення питань, передбачених ст.ст.136, 185-187 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє ту частину доводів апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 стверджує про дискримінацію та порушення судом конституційних гарантій доступу до правосуддя, а також про те, що надані нею докази про розмір заробітної плати, про знаходження на обліку в центрі зайнятості та наявність у неї одинадцятирічної доньки є, на її думку, безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки а ні норми закону, якими регулюється вирішення цього питання, а ні надані нею докази не свідчать про обовязок судді задовольняти її клопотання про звільнення від судового збору.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка передбачена в частині першій статті 353 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1, має здійснюватися, судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статей 141, 142 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 372, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 20 листопада 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питань, передбачених ст.ст.136, 185-187 ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

ОСОБА_4