Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Харків

справа №627/1199/17

провадження № 22-ц/790/4334/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство з водопостачання та водовідведення «Джерело»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Вовк Л.В.,

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 жовтня 2017 року під час особистого прийому директор Комунального підприємства з водопостачання та водовідведення «Джерело» (КП «Джерело») ОСОБА_2 висловлювався на його адресу нецензурними словами, крім того, у листі № 142 від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звертаючись до нього як «нешановного», назвав його «нахабною та зухвалою людиною» та зазначив, що «те, що він почув на свою адресу після відмови платити кошти, це мала частина того, на що Ви заслуговуєте».

Посилаючись на те, що вищевказана інформація є негативною, недостовірною та такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, ОСОБА_1 просив стягнути з КП «Джерело» на відшкодування завданої йому порушенням особистих немайнових права моральної шкоди 30000 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що поширена відповідачем інформація є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Джерело» просило рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 30 січня 2015 року між ОСОБА_4 та КП «Джерело» було укладено договір № 1831 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до КП « Джерело» із заявою про виконання робіт із заміни крану у водяному колодязі.

19 жовтня 2017 року КП « Джерело» було складено акт виконання ремонтних робіт та визначено їх вартість у розмірі 396,80 грн.

Того ж дня, між ОСОБА_1 та директором КП «Джерело» ОСОБА_2 відбулась розмова, під час якої за твердженням позивача, останній образив його та висловлювався на його адресу нецензурними словами.

На звернення до КП «Джерело» на адресу позивача 24 жовтня 2017 року надійшов лист, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився платити кошти за виконану роботу, у зв'язку з чим вартість ремонтних робіт включено в рахунок послуг з водопостачання та водовідведення, кім того, вказано, що «те, що почулось в свою адресу після відмови платити кошти, це мала частина того, на що Ви заслуговуєте, як нахабна і зухвала людина».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності поширення відповідачем негативної інформації під час бесіди та відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав шляхом викладення негативної інформації у листі КП «Джерело» від 24 жовтня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків співробітники КП «Джерело» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт звернення ОСОБА_1 до підприємства з приводу надання розрахунку виконаних робіт, проте пояснили, що розмови та образ з боку директора по відношенню до ОСОБА_1 не чули.

Встановивши, що лист-відповідь КП «Джерело» від 24 жовтня 2017 року не містить фактичних тверджень, а викладена в ньому інформація є оціночним судженням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позову.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм ч. 3 ст. 277 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідно до Закону № 1170-VII від 27 березня 2014 року зазначену частину статті ст. 277 ЦК України виключено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.С. Сащенко

О.Ю. Тичкова