ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/20515/13-ц

провадження № 22-ц/818/540/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

відповідач ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2014 року, ухвалене суддею Губською Я.В., -

у с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 24.11.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір № 6/1/2006/840/К/633, відповідно до умов якого останній було видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 25115 дол. США., а ОСОБА_1 зобовязалась погасити заборгованість у строк до 29.11.2007 року та сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку про відкриття рахунку 15,5% річних.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 взятих на себе договором зобов'язань належним чином не виконала, ПАТ «КБ Надра» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 132048 грн. 68 коп., яка станом на 06.08.2013 року складається з: 92831,34 грн. заборгованості за кредитом, 22456,49 грн. заборгованості за процентами, а також 16760,84 грн. пені за порушення зобов'язань за договором.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позов пред'явлено ПАТ «КБ Надра» зі спливом позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 24.11.2006 року в розмірі 132048,68 грн., а також судовий збір у сумі 1320,49 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ПАТ «КБ «Надра» до неї позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначила, що строк дії кредитного договору було встановлено до листопада 2007 року, банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2013 року, тобто зі спливом позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того вказала, що кредит за договором фактично отримував ОСОБА_2, він же сплачував проценти за користування ним, вона грошових коштів не отримувала, у зв'язку з чим заборгованість має бути стягнуто з другого відповідача.

ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 24 листопада 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено договір-анкета №6/1/2006/840-К/633 про відкриття рахунку та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитну картку зі встановленим лімітом кредитування у розмірі 25115 доларів США строком до 29.11.2007 року та сплатою процентів із розрахунку 15,5% річних.

Виконання зобовязань за вказаним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки №6/1/2006/6401-П/364 від 24.11.2006 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за договором кредиту зобов'язань належним чином не виконала, але після закінчення строку дії договору сплачувала певні платежі, тобто вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу, чим переривала строк позовної давності, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення з неї заборгованості у розмірі 132048,68грн.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 договору-анкети, згідно умов якого держатель зобовязався неухильно дотримуватись всіх положень договору, а також Правил та умов користування кредитною карткою, здійснювати погашення обовязкових платежів не пізніше 15 числа місяця наступним за розрахунковим, у разі прострочення виконання зобовязань банк нараховує відсотки за користування простроченим кредитом, на суму фактичної простроченої заборгованості з дати її виникнення по день мінімального платежу, нараховує пеню за кожен день прострочення на суму прострочених відсотків залежно від тарифів обраного пакету.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено ОСОБА_1 у квітні 2011 року.

Оскільки ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом у листопаді 2013 року, підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості не вбачається.

Встановивши, що взятих на себе за кредитним договором зобов'язань відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 92831,34 грн. заборгованості за кредитом та 22456,49 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Разом з тим, не можна повністю погодитись з висновком суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені про стягнення за порушення зобов'язань за договором у розмірі 16760,84 грн.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України та умов договору (пункт 6.6) на суму несплачених відсотків за користування кредитом, що входять до обовязкового мінімального платежу, банк нараховує пеню за кожен день прострочення, на суму прострочених відсотків залежно від тарифів обраного пакету.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності.

Оскільки ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом 21 листопада 2013 року, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню за період з 21 листопада 2012 року у розмірі 12363 грн. 18 коп.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 24.11.2006 року у розмірі 128457,01 грн, яка станом на 06.08.2013 року складається з 92831,34 грн. заборгованості за кредитом, 22456,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 12363,18 грн. пені. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 не оскаржувалось, а тому його законність та обґрунтованість в апеляційному порядку не перевівалась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2014 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 24 листопада 2006 року у розмірі 127651 грн 01 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3