Справа № 442/4854/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1339/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, представника КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», КП «Дрогобицький ринок» - Ференц О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2018 року, ухваленого судом у складі судді Крамар О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич», Комунального підприємства «Дрогобицький ринок», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача голова комісії з реорганізації Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич» Білоган В.Є., про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним вище позовом, в якому просила поновити її на роботі в Комунальному підприємстві «Туристичний комплекс «Дрогобич» Дрогобицької міської ради Львівської області на раніше займаній посаді та стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову покликалася на те, що з 06 квітня 1994 року перебувала в трудових відносинах з Державним комунальним підприємством «Тустань» на посаді бухгалтера по реалізації (наказ № 42 від 06.04.1994р.) Наказом № 12-к від 01.06.2009р. її переведено на посаду бухгалтера в КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» Дрогобицької міської ради. 07.06.2017 року її звільнено з посади бухгалтера КП «Туристичний комплекс Дрогобич» за скорочення чисельності та штату (Наказ № 40 від 07.06.2017р.). Вважає таке звільнення незаконним, і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. При звільненні не було враховано її переважне право на залишенні на роботі, оскільки вона пропрацювала на підприємстві безперервно 23 роки, є інвалідом 3-ої групи загального захворювання, інших джерел отримання доходу не має, після її звільнення на роботу прийняли осіб, які ніколи не працювали в готельному бізнесі, під час звільнення їй не було надано нового штатного розпису підприємства. Крім цього, за таких обставин перебуває у вимушеному прогулі. За цей час роботодавець зобов'язаний виплатити в її користь заробітну плату в сумі середнього заробітку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що представником позивача в судовому засіданні було надано додаткові пояснення, які не взяті судом до уваги та не зазначені у рішенні, а саме те, що звільнення позивача з підстав скорочення чисельності штату проведене з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки фактично відбулося не скорочення чисельності штату, а реорганізація шляхом приєднання юридичної особи. Посилається на ч. 3 ст. 36 КЗпП України, згідно якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Звертає увагу на те, що 12.10.2017 року внесено рішення про відміну рішення щодо припинення юридичної особи (КП «ТК»Дрогобич»), а отже припинена підстава для звільнення позивачки та така підлягала поновленню на роботі. Зазначає, що 12.10.2017 року внесено рішення щодо припинення юридичної особи (КП «ТК»Дрогобич») в результаті ліквідації. Посилається на те, що у разі коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Звертає увагу на те, що позивачка пропрацювала на підприємстві безперервно більше 23 років, на її робоче місце прийняли іншого працівника, вона є інвалідом 3 групи загального захворювання та інших джерел отримання доходу не має. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

КП «Дрогобицький ринок» у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що КП «Дрогобицький ринок» не є правонаступником КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», а тому вимоги зазначені в апеляційній скарзі про поновлення на роботі та стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що на підприємстві відбулося скорочення усієї чисельності та усього штату працівників з цілковитим дотримання процедури такого вивільнення й на те, що підприємство припинило своє існування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення представника КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», КП «Дрогобицький ринок» - Ференц О.І. про заперечення вимог апеляційної скарги, які аналогічні доводам відзивів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-1 КЗпП України встановлено порядок вивільнення працівників на цій підставі, дотримання якого є обов'язковим для роботодавця.

Зокрема, нормою цієї статті передбачено, що про наступне вивільнення при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці, одночасно з попередженням власник або уповноважений орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві (установі, організації).

Згідно із ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Судом встановлені такі обставини.

07.06.2017 року наказом КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» № 40 ОСОБА_2 звільнено з посади бухгалтера у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 12).

Скорочення чисельності та штату працівників відбулося у зв'язку з припиненням КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» шляхом реорганізації (приєднання до КП «Дрогобицький ринок») на підставі наказу №18 від 04.04.2017 року (а.с. 11), який містить визначений перелік посад підприємства, які скорочено, серед яких, зокрема значиться посада бухгалтера, про що ОСОБА_2 було персонально попереджено 04.04.2017 року під розписку (а.с. 13).

Таким чином, доказами, які містяться у матеріалах справи, підтверджено та не спростовано позивачкою, що в КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» відбулись зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату чисельності працівників.

Відтак, позивачку було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, про що її було письмово персонально повідомлено за два місяці до вивільнення.

В обґрунтування доводів про недотримання відповідачем приписів ст. 42 КЗпП щодо наявності у позивачки переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників позивачка вказує про прийняття іншої особи на посаду.

Однак відповідно до штатного розпису працівників КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», затвердженого 08.06.2017 року (а.с.68-зворот), адміністративний персонал складався із двох штатних одиниць: директора та головного бухгалтера.

Судом першої інстанції надана оцінки цим доводам позивачки, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції, що станом на 07.06.2017 року (на день ухвалення рішення про скорочення посади позивача) не було вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачеві.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 03.10.2017 року № 874 внесено зміни до рішення міської ради від 17.03.2017 року № 661, яким вирішено змінити форму припинення - реорганізацію (приєднання) до КП «Дрогобицький ринок» на ліквідацію підприємства (а.с. 93-102).

Наказом КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» №55 від 01.12.2017 року у зв'язку з ліквідацією підприємства та звільненням працівників підприємства виведено зі штатного розпису КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» посади директора та головного бухгалтера та п. 3 визначено, що з дня видачі цього наказу штатний розпис не розробляти (а.с. 69).

Відповідачем при звільненні позивачки дотримано процедуру звільнення та не запропоновано їй іншу посаду, оскільки такої посади не існувало.

Враховуючи, що звільнення позивачки проведено з дотриманням вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для поновлення на роботі і стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не отримав згоди виборного органу первинної профспілкової організації є безпідставними, оскільки вказане посилання не підтверджено доказами про те, що в КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» було створено профспілкову організацію.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.