АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6793/17 Номер провадження 22-ц/786/661/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участі:позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року ухваленого під головуванням судді Турченко Т.В. о 12 год. 59 хв. ( дані про складення повного тексту рішення відсутні) та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року ухваленого під головуванням судді Турченко Т.В. ( дані про складення повного тексту рішення відсутні) по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим номером на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1), Свідоцтва про право на спадщину за законом за на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1), договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, їй, на праві приватної власності належать: 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_2; 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_2.

Зазначала, що 1/3 частка у вищевказаному майні за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3

Вказувала, що на даний час вона постійно проживає та зареєстрована в даному будинку, веде домашнє господарство, сплачує комунальні платежі, але не може ні зробити в ньому ремонт, ні вживати заходів з приводу покращення стану земельних ділянок, оскільки частина в даному домоволодінню належить відповідачці та вони не дійшли згоди щодо спільного користуванні будинком та земельною ділянкою.

Вважала, що оскільки частина у праві власності у відповідачки ОСОБА_3 є незначною, спільне володіння та користування майном є неможливим, то її право на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що місцевим судом не взято до уваги, що частка відповідачки складає 19 кв. м, тобто припинення права власності на майно не може завдати істотної шкоди, оскільки відповідачка фактично не користується цим майном та взагалі збирається його продати.

Крім того, місцевим судом при ухваленні рішення не вирішено питання з приводу коштів, які були попередньо внесені на депозитний рахунок суду.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні - повернуто до Київського районного суду м. Полтави для ухвалення додаткового рішення, в строк до 20 березня 2018 року.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року доповнено рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 5120 грн.

16.04.2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року в якому просила, додаткове рішення місцевого суду скасувати. Разом з апеляційною скаргою подала квитанцію про сплату судового збору у сумі 960 грн.( а.с.168а).

В обгрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення вказала, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 травня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні - повернуто до Київського районного суду м. Полтави для ухвалення додаткового рішення, в строк до 29 травня 2018 року.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, а саме на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: НОМЕР_2.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, а саме на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: НОМЕР_2.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо визнання за нею права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: НОМЕР_2.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо визнання за нею права власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо визнання за нею права власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_3 вартості 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 34 000 грн. в якості грошової компенсації за належну їй частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 шляхом перерахування з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області (р/р №5950 в ДКСУ м. Київ, ЗКПО 26304855, МФО 820172.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_3 вартості 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2 в розмірі 16 120 грн. в якості грошової компенсації за належну їй частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 шляхом перерахування з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області (р/р №5950 в ДКСУ м.Київ, ЗКПО 26304855, МФО 820172.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_3 вартості 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в розмірі 9 600 грн. в якості грошової компенсації за належну їй частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 шляхом перерахування з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області (р/р №5950 в ДКСУ м. Київ, ЗКПО 26304855, МФО 820172.

04 липня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому відповідачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця КІМ, будинок №10 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 належить по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,1000 на, кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: АДРЕСА_1 (16).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 належить по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,0595 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована: АДРЕСА_1 (а.с18).

На підставі договорів купівлі-продажу від 10.02.2017 року продавець ОСОБА_8 передав, а покупець ОСОБА_2 прийняла у власність 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2., 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1/3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення садівництва (а.с.20-24).

Місцевим судом також встановлено, що 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2, 1/3 частина земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 1/3 частина земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення садівництва належить на праві власності ОСОБА_3

Таким чином, на час розгляду справи власниками спірного домоволодіння та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 2/3 частини та ОСОБА_3 1/3 частини.

Сторони по справі не заперечували, що не можуть дійти згоди щодо спільного користування домоволодінням та земельними ділянками за вищевказаною адресою.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачка не довела, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника відповідача та членам її сім'ї.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суд вірним з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить 2/3 частини, а ОСОБА_3 належить 1/3 частина спірного майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має у власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_3

Таким чином, сама по собі та обставина, що відповідач є власником частини іншої квартири у м.Полтаві, не свідчить про те, що припинення її права на частину спірного житла не завдасть істотної шкоди її інтересам та не є підставою для застосування норми статті 365 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд під час розгляду справи № 760/8958/15-ц у постанові від 30 травня 2018 року.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням викладеного, зважаючи на принцип справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників, враховуючи те, що розмір частки відповідачки складає 1/3 частини спірного майна, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права ОСОБА_3 на частку у спільному майні без завдання істотної шкоди її інтересам.

Відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна та наявність між сторонами неприязних стосунків не свідчить про неможливість його спільного використання співвласниками.

Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у спірному будинку не проживає, має інше житло у м. Полтаві, а тому відсутні підстави вважати, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, не заслуговують на увагу, оскільки відомостей про те, що відповідач мешкає у іншому будинку, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови відповідача приймати участь у витратах на утримання спірного будинку, не можуть бути підставою для припинення права на частку в спільному майні.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційну скаргу на рішення суду слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ « Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Ціна позову у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог (п.10 ч.1 ст. 80 ЦПК України ( в редакції чинній на час подачі позову). У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VIпідлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

При подачі позову до суду позивачка сплатила судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 640 грн. (а.с.1)

Так, предметом розгляду в суді були наступні позовні вимоги про:

1) припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, а саме на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (судовий збір сплачено в сумі 640 грн. (а.с.1));

2) припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, саме на 1/3 частку земельної ділянки площею;

3) припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, а саме на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0595 га;

4) визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;

5) визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1 га ;

6) визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0595 га;

7) стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 34000 грн.;

8) стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1 га в розмірі 16120 грн.;

9) стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0595 га в розмірі 9600 грн.

Таким чином, з вказаних вимог випливає, що фактично існує дві позовні вимоги:

1)про припинення права власності на частку;

2) визнання права власності на частку.

Таким чином слід дійти висновку, що місцевий суд зобов`язаний дослідити суть заявлених позовних вимог, за розгляд яких справляється судовий збір, а не лише порахувати їх кількість.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 756/7370/16-ц у постанові від 18 січня 2018 року.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року та зміну останнього, шляхом зменшення суми судового збору за подачу позову до 1280 грн. ( 640+640) та слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, ст. 375, 376 ч. 1 п .4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2018 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року задовольнити частково.

Змінити додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року, зменшивши суму судового збору який підлягає стягненню до 1280 грн.(640+640) стягнувши з ОСОБА_2 на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль