Пров.№2/409/679/18
Справа №409/1263/18
У Х В А Л А

02 липня 2018 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Максименко О.Ю., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетин лінії зіткнення та виїзд за межі України дитини без згоди батька, -

В с т а н о в и в :

До Білокуракинського районного суду Луганської області звернувся позивач із позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетин лінії зіткнення та виїзд за межі України дитини без згоди батька, а саме: надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Російської Федерації та на перетин лінії зіткнення без згоди та супроводу батька з дня винесення судового рішення до 31 липня 2030 року, тобто до повноліття дитини.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила №57). Пунктом 3 Правил №57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до пп. 1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених один з батьків нотаріально посвідченою згодою,здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не на постійні виїзди дитини без згоди батька. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй Про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року).

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен раз), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Встановлено, що в своїх позовних вимогах позивач не вказала певний проміжок часу, а просить надати дозвіл на строк до 31 липня 2030 року.

Окремо слід зауважити, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею 16-річного віку, без згоди батька, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Окрім того, позивачем в позовній заяві не зазначено з яких джерел у нього є відомості щодо місця проживання відповідача та докази, що підтверджують ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дітей за кордон.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, позов підлягає залишенню без руху та наданням строку для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетин лінії зіткнення та виїзд за межі України дитини без згоди батька залишити без руху, встановивши позивачу строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

У встановлений судом строк заявнику необхідно надати суду уточнену позовну заяву, в якій, окрім викладеного, чітко вказати період перебування за межами України малолітньої дитини із зазначенням дати перетинання кордону України в обох напрямках, на який позивач просить дозволити без згоди батька вивезти дитину, мету виїзду малолітньої дитини за кордон та країну; зазначити докази, що підтверджують ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дітей за кордон, а також надати суду документ, який підтверджує місце реєстрації чи місце перебування відповідача.

Інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Ю.Максименко