Номер провадження: 22-ц/785/6959/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» про продовження строку прийняття заяви про визнання кредитором банку та доручення виплатити залишок суми вкладів

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк», у якому просила зобовязати уповноваженого ліквідатора ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» продовжити строк прийняття заяви ОСОБА_4 про визнання її кредитором банку, а також доручити ОСОБА_2 акціонерному товариству «Платинум Банк» виплатити залишок суми вкладів за договорами з 30.09.2016 року по 11.09.2017 року в порядку черговості до 2019 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 30.09.2016 року по 11.09.2017 року є кредитором ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк».

Однак, згідно рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 року № 95-рш «Про відзив банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування уповноваженому ліквідатору банка». Згідно вищевикладеному розпочато процедуру ліквідації з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважений ліквідатор Фонду гарантування призупиняє прийом претензій після закінчення 30 днів, про що було опубліковано в газеті «Голос України» № 39 (6544) від 01.03.2017 року.

З заявою про визнання її кредитором банку позивач зверталась 25.04.2017 року за № К-43-од- ліквідація та 22.06.2017 року за № К-142-од-ліквідації, на які були отримані відповіді № 60- 02/4022-Л від 18.05.2017 року та № 60-02/6271-Л від 21.07.2017 року про відмову у задоволенні вимог позивача та розяснення про те, що будь-які спори, претензії кредиторів вирішуються в судовому порядку.

У звязку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» задоволено, зобовязано уповноваженого ліквідатора ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» продовжити строк прийняття заяви ОСОБА_4 про визнання її кредитором банку, доручено ОСОБА_2 акціонерному товариству «Платинум Банк» виплатити залишок суми вкладів за договорами з 30.09.2016 року по 11.09.2017 року в порядку черговості до 2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 червня 2018 року та прийняти нове, яким у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» до суду апеляційної інстанції в судове засідання призначене на 18.12.2018 року о 14-00 г. не з'явилася та участь в судовому засіданні представника не забезпечила, подала заяву про слухання справи у відсутність представника.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

-30 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено договір № 00493981 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» (з щомісячною виплатою процентів, без права дострокового повернення вкладу та з подовженням строку зберігання). Відповідно до п. 1.1. вищевказаного ОСОБА_5 приймає від Вкладника на Вкладний рахунок №6106 грошову суму у розмірі 12800 (Дванадцять тисяч вісімсот доларів США 00 центів) (надалі - Вклад) та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбачених цим ОСОБА_5. Згідно п. 1.2. вищевказаного ОСОБА_5 Вкладник доручає ОСОБА_6 без додаткового узгодження та без надання платіжного доручення здійснити перерахування коштів в сумі Вкладу з поточного/карткового рахунку №2001, який відкрито у ОСОБА_6 на ім'я Вкладника, на Вкладний рахунок, що зазначений у п. 1.1 цього ОСОБА_5, з метою внесення суми Вкладу. ОСОБА_6 не здійснює зазначене в цьому пункті доручення Вкладника, у разі якщо внесення Вкладу на Вкладний рахунок здійснюється через касу ОСОБА_6.

-30 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено аналогічний договір № 00493992 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» (з щомісячною виплатою процентів, без права дострокового повернення вкладу та з подовженням строку зберігання) на грошову суму у розмірі 30000 (тридцять тисяч гривень 00 копійок).

-04 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено договір № 00534039 про розміщення вкладу «Строковий» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання). Відповідно до п. 1.1. зазначеного ОСОБА_5 приймає від Вкладника на Вкладний рахунок №2005, грошову суму у розмірі 200 (Двісті доларів США 00 центів) (надалі - Вклад) та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбачених цим ОСОБА_5. Згідно п. 1.2. зазначеного ОСОБА_5 Вкладник доручає ОСОБА_6 без додаткового узгодження та без надання платіжного доручення здійснити перерахування коштів в сумі Вкладу з поточного/карткового рахунку №2001, який відкрито у ОСОБА_6 на ім'я Вкладника, на Вкладний рахунок, що зазначений у п. 1.1 цього ОСОБА_5, з метою внесення суми Вкладу. ОСОБА_6 не здійснює зазначене в пункті доручення Вкладника, у разі якщо внесення Вкладу на Вкладний рахунок здійснюється через касу ОСОБА_6.

-04 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено аналогічний договір № 00534039 про розміщення вкладу «Строковий» (без права дострокового повернення вкладу, з виплатою процентів в кінці строку зберігання вкладу та з подовженням строку зберігання) на грошову суму у розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

-на підтвердження виконання ОСОБА_4 умов вказаних договорів позивачем надано копії відповідних квитанцій № 649063387 від 04.01.2017 року; № 602969183 від 30.09.2016 року; № 649064343 від 04.01.2017 року та меморіального ордеру № 602960051 від 30.09.2016 року.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-УІ вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

-10 січня 2017 року Національним банком України було прийнято рішення № 14рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» до категорії неплатоспроможних», на підставі якого 11.01.2017 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

-згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» (надалі ПАТ «ПтБ») з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 11 січня 2017 року по 10.02.2017 року включно.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ПтБ» було призначено ОСОБА_3 (далі - Уповноважена особа Фонду).

-09 лютого 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від № 501 відповідно до якого продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «ПТБ» з 11 лютого 2017 року до 10 березня 2017 року включно.

-на підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95- рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. № 743 «Про початок прецедури ліквідації ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

-згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_3.

Частиною 5 статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

-ПАТ «ПтБ» приймав вимоги кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування інформації про прийняте рішення щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації неплатоспроможного банку - по 31 березня 2017 року включно. (Публікація у газеті Голос України (№ 39 (6544) від 01.03.2017 року).

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону Фонд/Уповноважена особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, шо надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, КРІМ ВИМОГ вкладників у межах гарантованої Фондом СУМИ відшкодування за вкладами.

-25 квітня 2017 року за № К-43-од-ліквідація та 22 червня 2017 року за № К-142-од-ліквідації ОСОБА_4 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ПтБ» ОСОБА_3 із заявою про визнання її кредитором банку.

-згідно з відповіддями № 60-02/4022-Л від 18.05.2017 року та № 60-02/6271-Л від 21.07.2017 року, ОСОБА_5 не вбачав правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вірно зазначив, що ОСОБА_4 згідно положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є кредитором ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк».

Згідно з довідкою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» № 60-02/3681-Л від 03.05.2018 року станом на 11.01.2017 року залишки по рахунках ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) у ПАТ «ПтБ» складали: всього UАН - 50247,30 гривень; всього USD - 13033,40 Доларів США, загалом у гривневому еквіваленті сума складала 354336,87 гривень.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги про зобовязання уповноваженого ліквідатора ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» продовжити строк прийняття заяви ОСОБА_4 про визнання її кредитором банку, доручено ОСОБА_2 акціонерному товариству «Платинум Банк» виплатити залишок суми вкладів за договорами з 30.09.2016 року по 11.09.2017 року в порядку черговості до 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є кредитором ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк».

Судова колегія вважає таке рішення справедливим і з ним погоджується.

Так, згідно з витребуваною апеляційним судом Одеської області інформацією про виплату ОСОБА_4 гарантованої суми за вкладами в ПАТ «Платинум Банк», останнє направило до апеляційного суду довідку, зі змісту якої вбачається, що 24.03.2017 року ОСОБА_4 було виплачено гарантовану суму за вкладами у розмірі 200 000 грн., що в засіданні судової колегії не заперечувалося і самою ОСОБА_4

Таким чином заявлені вимоги стосуються грошових коштів, які не є гарантованою виплатою передбаченою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо стосуються інтересів ПАТ «Платинум Банк», який на даний час ліквідується, але в розумінні ст. 104 ЦК України не втратив свого статусу юридичної особи і у звязку з цим обгрунтовано визначений ОСОБА_4 в якості відповідача за заявленим нею позовом. Уповноважена особа Фонду в даному випадку представляє ОСОБА_5 у межах делегованих Фондом повноважень.

Враховуючи наведене, субєктний склад у даній справі згідно з заявленими вимогами та предметом позову відповідає вимогам цивільного судочинства.

Крім того, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами не стосуються формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та здійснення гарантованих державою виплат, спір що виник між сторонами справи не є публічно-правовим і тому відноситься до юрисдикції загальних судів і регулюється нормами цивільного судочинства України.

Що стосується висновків суду першої інстанції по суті заявлених вимог, то судова колегія звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 49 Закону № 4452-УІ визначено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, дана норма прямо не вказує, що 30 денний строк на прийняття вимог кредиторів ОСОБА_6, що ліквідовується, є преклюзивним і не може бути продовженим (поновленим).

Таке обмеження строку звернення направлене не на позбавлення права кредиторів банку, якими є у значній кількості фізичні особи, а на дисциплінування кредиторів у виконанні своїх обовязків щодо прояву волевиявлення на отримання від банку, що ліквідується, виконання грошового зобовязання.

У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення від 20 листопада 1995 року в справі «Прессос Компанія ОСОБА_7 та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння [його] майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу (рішення від 12 листопада 2002 року у справі «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія»).

Обмеження надзвичайно коротким строком кредиторів у зверненні з вимогами про включення до реєстру акцептованих кредиторів з урахуванням процедури доведення до відома кредиторів про зміну правового статусу банку без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій кредитора банку, не є необхідним у правовій державі. Таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав кредиторів та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном, у здійснення майнових прав.

Саме такий висновок міститься у постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 553/1642/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 дійсно звернулась до ОСОБА_6 25.04.2017 року після закінчення строку подання заяви про включення її до реєстру кредиторів банку. Проте ОСОБА_4 повідомлено про неможливість прийняття її вимог, як кредитора ПАТ «Платинум Банк» після закінчення строку передбаченого ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та повідомлення про те, що спори з цього приводу підлягають вирішенню у судовому порядку.

Звертаючись з відповідним позовом до суду ОСОБА_4 зазначила, що будучи людиною похилого віку (79 років) з інвалідністю 3-ї групи, вона разом з тим доглядає свого чоловіка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 - інваліда 2-ї групи та свою рідну сестру ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також мешкає разом з ними.

У своїх поясненнях в суді ОСОБА_4 зазначила, що вона періодично цікавилася станом справ у ПАТ «Платинум Банк» і як тільки дізналась про ліквідацію ОСОБА_6, то одразу ж звернулась з відповідною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Платинум Банк». Письмову заяву нею було подано 25.04.2017 року, в той час, як ОСОБА_5 припинив приймати заяви від кредиторів 01.04.2017 року.

Продовживши строк прийняття заяви ОСОБА_4 про визнання її кредитором банку, доручивши ОСОБА_2 акціонерному товариству «Платинум Банк» виплатити залишок суми вкладів за договорами з 30.09.2016 року по 11.09.2017 року в порядку черговості до 2019 року, суд першої інстанції справедливо виходив з того, що ОСОБА_4 є кредитором ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк», суд захистив права людини похилого віку, яка виходячи з встановлених обставин справи і укладу життя повязаного з доглядом членів її сімї, які також є людьми похилого віку з інвалідністю, не могла регулярно моніторити фінансовий стан ОСОБА_6, в якому вона розмістила свої заощадження.

Доводи апеляційної скарги, що 30-ти денний строк передбачений ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є преклюзивним і не може бути продовженим, не можуть бути взятими до уваги з підстав наведених у цій постанові суду апеляційної інстанції з урахуванням правового висновку ОСОБА_8 Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 553/1642/15-ц, підстави для відступлення від якої відсутні.

Інших доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

В розумінні ч. 2 ст. 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Платинум Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року - залишити без

змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_11