УХВАЛА

16 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 552/7286/17

провадження № 61-45086ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» про визнання договорів дарування недійсними відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Марфін Банк» про визнання договорів дарування недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку загальною площею 159,4 кв. м, житловою площею 36,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 14 грудня 2016 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. за реєстровим № 4828, бланк НВІ 675750, право власності на підставі якого зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2016 року за номером запису 18030601.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку загальною площею 159,4 кв. м, житловою площею 36,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 14 грудня 2016 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровуваний), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. за реєстровим № 4829, бланк НВІ 675751, право власності на підставі якого зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2016 року за номером запису 180306751.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договорів дарування недійсними визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки вимоги ухвали Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року не були виконані, а саме: не сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі та не подано заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з належними доказами на підтвердження поважності причин його пропуску

09 листопада 2018 року ОСОБА_1 повторно передала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року.

Усупереч вимозі пункту 1 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі неправильно зазначено найменування суду, до якого подається скарга.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 1 частини другої статті 36 Глави 5 «Верховний Суд» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності.

З огляду на зазначене, заявнику необхідно вказати в касаційній скарзі реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України.

До касаційної скарги заявником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить про те, що повний її текст складено 05 квітня 2018 року.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень текст оскаржуваної постанови Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року надіслано судом до реєстру 05 квітня 2018 року, зареєстровано ? 06 квітня 2018 року, оприлюднено ? 11 квітня 2018 року.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної постанови апеляційного суду, строк її касаційного оскарження обчислюється з дня складення повного її тексту ? 05 квітня 2018 року, а останній день такого строку припадає на 05 травня 2018 року, який є робочим днем.

У частині другій статті 390 ЦПК України зазначено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як на причини пропуску строку на касаційне оскарження заявник посилалась на те, що участі в судовому засіданні вона не брала, оскаржувана постанова апеляційного суду їй не надсилалась та про постановлення рішення їй не було повідомлено.

Також заявник зазначила, що 28 серпня 2018 року звернулась до суду із заявою про видачу копій оскаржених судових рішень, що підтверджується копією заяви, доданою до клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В клопотанні заявник вказала, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримала 30 серпня 2018 року. Проте в касаційній скарзі заявник зазначила, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду вона отримала 13 вересня 2018 року.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить посилань на обставини, які б вказували на те, що скаржник був позбавлений можливості виявити зацікавленість у результатах розгляду справи та своєчасно дізнатися про наявність судового рішення.

З огляду на викладене, наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно із частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання договорів дарування недійсними залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько