22-ц/775/441/2018(м)
221/2895/17

Єдиний унікальний номер 221/2895/17
Номер провадження 22-ц/775/441/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Овчиннікова О.С.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2018 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

при секретарі Сидельніковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», третя особа ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

15 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (надалі ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов вмотивовано тим, що з 11.11.2004 року вона працювала в ПАТ «Великоанадольский вогнетривкий комбінат» оператором котельної об'єднаного електроенергетичного цеху, з 15.11.2006 року - машиністом насосних установок цього ж цеху. Наказом № 71-УВ/17 від 15.05.2017 року її звільнили з роботи у звязку зі скороченням чисельності штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважаючи звільнення незаконним, вчиненим з порушенням процедури скорочення штатів та законодовства, просила скасувати наказ генерального директора ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_2 № 71-УВ/17 від 15.05.2017 року про її звільнення з посади за п.1ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді з дати звільнення; та з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 25839 гривень.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року, повний текст якого складено 13 квітня 2018 року, у складі судді Овчиннікової О.С., позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» № 71-УВ/17 від 15.05.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста насосних установок енергетичного цеху у звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31089 гривень 45 копійок без урахування суми податків, страхових та інших обовязкових платежів. Вирішено питання щодо судового збору.

З рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив його скасувати та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази які свідчать про поінформованість позивача одночасно з попередженням про наступне звільнення у звязку із скороченням штату 15.03.2017 року, про наявність вакансій на підприємстві серед яких: кухар, машиніст електролафета, шихтувальник, транспортувальник(обслуговування механізмів), від яких ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджується її особистим підписом. Позивач неодноразово повідомлялась про наявність вакансій на підприємстві, однак суд не прийняв ці докази до уваги. Суд безпідставно дішов висновків, що на підприємстві не відбулося скорочення машиністів насосних установок.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання не зявилася про час місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено норми законодавства, що регулюють звільнення працівника з підстав п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. З досліджених доказів вбачається, що відповідач не виконав вимоги ст.5-1, ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України: не запропонував персонально позивачу наявні на підприємстві вакантні посади, тобто роботу за відповідною професією чи спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що в повній мірі відповідають встановленим обставинам та узгоджуються із нормами закону, які регулюють спірні відносини.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст.4 Конвенції №158 Міжнародної організації праці "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника.

Як вбачається зі ст.9 Міжнародної Конвенції № 158, тягар доказування законності підстав звільнення працівника покладається на роботодавця.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, йому має бути запропонована робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша робота.

Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, які існували на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Доводи представника відповідача, що позивача одночасно з попередженням про наступне звільнення у звязку із скороченням штату 15.03.2017 року, інформували про наявність вакансій на підприємстві серед яких: кухар, машиніст електролафета, шихтувальник, транспортувальник(обслуговування механізмів), від якх ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджується її особистим підписом - непереконливі.

В матеріалах справи має місце копія відомості попередження працівника підприємства про майбутнє звільнення, яка виконана друкованим засобом, де вказано одне прізвище позивача із зазначенням, що вона попереджається про наступне звільнення у звязку із скороченням штату, в той же час, дата попередження та пропозиції вакантних посад виконані рукописно. (а.с.30)

Представник позивача в судовому засіданні заперечував, що його довіритель підписувала відомость в якій мали місце пропозиції інших посад, виконані рукописно та наполягав, що вона підписувала лише попередження про звільнення.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що станом на 01 березня 2017 року на підприємстві мали місце вакансії такі як: пресовщик вогнетривких виробів (5 вакансій) та садчик в печі і на тонельні вагони(5 вакансій), які позивач могла опанувати без відриву від виробництва, чи були вказані посади вакантні на день попередження про звільнення та чи були вони запропоновані позивачу, інформації відповідачем не надано. (а.с.31)

Із заперечень проти позову генерального директора ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_2 вбачається, що інші посади, які на той період теж були вакантними, позивачу не пропонувалися, оскільки позивач по своїй спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи не відповідала цим посадам.(а.с.17)

Доводи представника відповідача, що позивач неодноразово повідомлялась про наявність вакансій на підприємстві, однак суд не прийняв ці докази до уваги нічим не підтверджені як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час звільнення позивача відповідачем не дотримано гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, оскільки їй не запропонувано усіх вакантних посад.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм закону, який регулює спірні правовідносини тому не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» - залишити без задоволення .

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_5