Справа № 302/1019/18
Номер рядка звіту 53
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

06.09.2018 смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Гайдур А. Ю

з участю: секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в см. Міжгіря справу за позовом ОСОБА_2 до Міжгірського медичного коледжу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

09.08.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міжгірського медичного коледжу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі.

В позові зазначено, що він працював на посаді викладача Міжгірського медичного коледжу, що стверджується записами у його трудовій книжці. За наказом директора Міжгірського медичного коледжу № 45-к від 05.07.2018 року його звільнено з займаної посади викладача за ч.3 ст. 40 КЗпП України. Як зазначено у наказі його звільнено з роботи на підставі довідки № 3 від 27.06.2018 р. заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_5 у звязку з порушенням п.2.1, 2.5, 2.11, 2.29 посадової інструкції викладача та враховуючи наявність у нього непогашених дисциплінарних стягнень у вигляді догани за порушення трудової дисципліни ( наказ № 132-к від 29.09.2017 р.), догани за порушення трудової дисципліни (наказ № 159-к від 30.11.2017 р.), усного попередження за порушення п.2.7 посадової інструкції ( наказ № 9 від 07.02.2018 р). Інших підстав у наказі не зазначається.

Наказ про звільнення позивача з роботи відповідачем було надіслано поштовим відправленням і ним отримано на руки 13 липня 2018 року, що стверджується відміткою працівника поштового відділення на поштовому відправленні. Одночасно йому було надіслано листа № 106 від 05.06.2018 року з пропозицією зявитися в коледж для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки. До цього часу позивачу нічого не було відомо, оскільки з 06.07.2017 року він офіційно перебував у черговій відпустці, отримав виплати по відпустці.

Вважає вищезазначений наказ незаконним у звязку з відсутністю з його боку порушень покладених на нього трудових обовязків, а відповідно і підстав для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, тому просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірського медичного коледжу № 45-к від 05.07.2018 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на раніше займаній посаді з виплатою середньомісячного за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 при розгляді справи позовні вимоги заперечив повністю, просить відмовити у позові ОСОБА_2 у звязку з тим, що він пропустив строк звернення до суду, оскільки такий ознайомився з наказом про звільнення із займаної посади наступного дня, тобто 06.07.2018 року. Підставою звільнення позивача із займаної посади є систематичне порушення трудової дисципліни таким, що підтверджується доданими до матеріалів справи наказами та довідкою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є головою комісії з моніторингу якості викладання навчальних дисциплін та визначення якості навчальних досягнень студентів, мета даної комісії якість викладання, відпрацювання робочого часу. Зверталася увага на роботу тих викладачів, які подавали заявку на переатестацію. В лютому місяці були проведені міжколеджні заняття по фізиці, яку викладав позивач. Було встановлено низький рівень знання учнів, а тому з позивача було знято педагогічне звання.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що даний наказ про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади виготовляла вона, а підписував керівник закладу. Позивача було ознайомлено з наказом 06.07.2018 року, однак той відмовився від отримання наказу та трудової книжки, відмітку про відмову від отримання наказу не робила.

Оцінивши позиції сторін, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_2 працював на посаді викладача Міжгірського медичного коледжу (надалі Коледж), що стверджується записами у його трудовій книжці. ОСОБА_2 не є членом профспілки Коледжу.

Наказом директора Коледжу № 45-к від 05.07.2018 ОСОБА_2 звільнено з роботи за ч.3 ст. 40 КЗпП України.

В наказі зазначено, що на підставі довідки № 3 від 27.06.2018 заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_5, у звязку з порушенням п. 2.1, 2.5, 2.11, 2.29 посадової інструкції викладача та враховуючи наявність у ОСОБА_2. непогашених дисциплінарних стягнень у вигляді догани за порушення трудової дисципліни ( наказ № 132-к від 29.09.2017 р.), догани за порушення трудової дисципліни (наказ № 159-к від 30.11.2017 р.), усного попередження за порушення п. 2.7 посадової інструкції (наказ № 9 від 07.02.2018 р.). Вищезазначене є підставою для звільнення ОСОБА_2 з роботи.

З ОСОБА_2 проведено повний розрахунок, виплачено розрахункові кошти за 56 днів в тому числі і відпускні.

Даний наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи слід визнати незаконним та слід скасувати виходячи з такого.

Згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України вбачається, що не допускається звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації, тобто ч.3 ст. 40 Кодексу не передбачає випадки розірвання власником або уповноваженим ним органом розірвання трудового договору з працівником.

Також ст. 40 КЗпП України не передбачає такої підстави звільнення працівників з роботи як довідка заступника директора з навчальної роботи, а також порушення пунктів посадової інструкції викладача.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 звільнено за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпАП України оскільки ні в наказі про його звільнення ні в трудовій книжці не зазначено, що саме за п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу його звільнено, а чітко зазначено частину 3 ст. 40 КЗпПУ.

Окрім цього, якщо роботодавець помилився щодо правильності формулювання причин звільнення та у записах у наказі та трудовій книжці позивача, то суд констатує, що при звільненні позивача роботодавець (Коледж) не навів конкретних фактів допущеного позивачем невиконання обовязків, не зазначив коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Всього цього відповідач не довів перед судом і таке в наказі про звільнення не зазначено.

Щодо притягнення ОСОБА_2 протягом року до двух доган та усного попередження то суд констатує, що таке притягнення не узгоджується ні з вимогами трудового законодавства, зокрема ст. 147 КЗпП України, ні з Правилами внутрішнього розпорядку для працівників Коледжу, оскільки відповідно до цих нормативних актів передбачено два види стягнення: догана і звільнення.

Дві догани (діючі) не передбачено протягом року, а усне попередження взагалі не передбачено законодавством як захід (вид) стягнення, що застосовується до працівника.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КзпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В суді належними доказами доведено, що позивач ОСОБА_2 отримав копію наказу про своє звільнення поштовою кореспонденцією 13.07.2018, що стверджено підписом листоноші на конверті під час вручення такого ОСОБА_2. Трудову книжку ОСОБА_2 не отримував у відповідача.

До суду із заявою про вирішення трудового спору ОСОБА_2 звернувся 09.08.2018, тобто в межах місячного строку.

Отже позивач не пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з тих підстав, що позивач 06.07.2018 був ознайомлений із наказом про своє звільнення, суд до уваги не бере і відхиляє таке, оскільки законодавством ( ч.1 ст. 233 КЗпПУ) чітко зазначено місячний строк з дня вручення копії наказу, а не з дня ознайомлення з наказом.

З огляду на вище встановлене суд приходить до висновку, що наказ директора Коледжу № 45-к від 05.07.2018 про звільнення ОСОБА_2 з роботи є незаконним і підлягає скасуванню, а ОСОБА_2В слід поновити на роботі на раніше займаній посаді.

Щодо вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, то суд приходить до висновку про задоволення цієї вимоги, а саме стягнення з Коледжу на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за чотири робочі дні : з 03.09. по 06.09.2018 в сумі 1313 грн. 48 коп., яка обчислена слідуючим образом: 4 р.д. х 328,37 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1313 грн. 48 коп..

Навчання в Коледжі розпочалося 03 вересня 2018 року. До початку навчання всі працівники Коледжу перебували у відпустці.

ОСОБА_2 отримав відпускні розрахункові кошти за 56 днів.

Отже, вимушений прогул складає 4 дні і ці дні повинні бути ОСОБА_2 виплачені відповідачем.

Також підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу адвоката у сумі 2050 грн., оскільки така є доведеною в суді договором про надання правничої допомоги від 09.08.2018, Додатком договору від 09.08.2018, ОСОБА_7 приймання передачі наданих послуг складений між сторонами за угодою про надання правничої допомоги від 09.08.2018, квитанцією про оплату за договором про надання адвокатських послуг від 09.08.2018 на суму 2050 грн..

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача у доход держави.

Інших судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 263-265, 430 ч.1 п.4) ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Міжгірського медичного коледжу № 45-к від 05 липня 2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 за ч.3 ст. 40 КЗпП України та поновити його на роботі на раніше займаній посаді.

Стягнути з Міжгірського медичного коледжу (, юридична адреса: 90000, смт. Міжгіря, вул.. Шевченка, 82, Закарпатської області) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. код НОМЕР_1, НОМЕР_2, місце проживання: 90000, с. Лозянське, 5/2, Міжгірського району, Закарпатьскої області): середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09. по 06.09.2018 в сумі 1313 (одна тисяча триста тринадцять) грн.. 48 коп. з відрахуванням із цієї суми обовязкових платежів та витрат на правову допомогу в сумі 2050 (дві тисячі пятдесят) грн..

Рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Міжгірського медичного коледжу (, юридична адреса: 90000, смт. Міжгіря, вул.. Шевченка, 82, Закарпатської області) у доход держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн.. 80 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , - протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 11.09.2018 року.

Суддя: ОСОБА_7