провадження № 2/243/260/2018
справа № 243/9665/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась позивач за первісним позовом ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вони проживали однією сімє'ю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3, відповідач батьківство визнав. Коли сину виповнилося десь, близько 6 місяців відповідач пішов від них у іншу сім'ю. З того часу він мешкає окремо та про існування сина не згадує, не приймає участі у вихованні дитини та у його матеріальному утриманні. Вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, але відповідач почав здійснювати по відношенню до неї психологічний тиск та висловлювати погрози, що забере в неї сина, якщо вона не відмовиться від позову. Через це вона вимушена була залишити свій позов без розгляду. Участі у вихованні дитини відповідач не приймає та не бажає з ним спілкуватися. Зазначає, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, на підтвердження цього оформив заяву, посвідчену нотаріусом, в якій зазначив, що відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина - ОСОБА_2 З інформації про участь батьків у вихованні сина ОСОБА_2 з ЗОШ № 9 м. Бахмута, з якої вбачається, що батько у вихованні сина участі не приймає. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків відносно сина, позивачка просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав та стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

28 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він ніколи не відмовиться від утримання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 та бажає щоб він постійно мешкав з ним, щоб він у повній мірі міг утримувати його матеріально та виконувати свої батьківські обов'язки. Він з ОСОБА_1 дійсно знаходився у фактичних шлюбних відносинах, вони проживали у будинку його батьків з адресою: АДРЕСА_1 однією родиною та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3, він дуже любив сина, весь свій вільний час приділяв йому та займався його вихованням. З березня 2010 року відповідачка, порадившись з родичами, в його відсутність поїхала від нього, забравши дитину. Він бажає, щоб син мешкав разом з ним , оскільки відповідачка не має свого житла, не працює та не має ніяких засобів до існування, є неграмотною. Йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарським та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м. Щодо наявності в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви від його імені про те, що він відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина пояснює, що ОСОБА_1 просила його надати дозвіл на виїзд сина за кордон та він вважав що саме така заява буде підставою для виїзду дитини з його згоди.

Він зможе утримувати та виховувати сина. Він здійснював спроби бачитися з сином, але ОСОБА_1 перешкоджала йому у спілкуванні з ним, за допомогою своїх «родичів», які погрожували йому фізичною розправою.

У 2012 році у Артемівському міськрайонному суді знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів, тоді він звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, але ОСОБА_1 залишила свій позов без розгляду, відповідно він забрав свій позов також. Вони тоді дійшли згоди, що ОСОБА_1 не буде перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні з сином. Але ОСОБА_1 не припинила перешкоджати йому у спілкуванні з сином. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

Ухвалою суду від 16 січня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про визначення місця проживання дитини було об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позивачка - відповідачка ОСОБА_1, у судове засідання 02 жовтня 2018 року не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, проте будучи присутньою у попередніх судових засіданнях просила свій позов про позбавлення батьківських прав задовольнити, позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини не визнала.

Відповідач - позивач ОСОБА_2 у судове засідання 02 жовтня 2018 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, проте будучи присутнім у попередніх судових засіданях просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, зустрічний позов просив задовольнити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відділу, просив суд ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням письмового висновку.

Представник Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував, надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 04 вересня 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини є ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно з довідкою № 483 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, затверджену головою комітету мікрорайону «Ступки», син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрований та фактично мешкає з матір'ю ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_4 та дядьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, Батько дитини ОСОБА_2 за вказаною адресою з 2010 року не з'являвся та не мешкає (а.с. 6).

З довідки Бахмутської ЗОШ І-ІІ ступенів № 9 Бахмутської міської ради Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчається у 2 класі Бахмутської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 9. Вихованням дитини, у тому числі її шкільним життям повністю займається мати - ОСОБА_1, допомогу у вихованні надає бабуся - ОСОБА_4. Батько ОСОБА_2 не бере участі у цьому процесі не бере, не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори (а.с.7).

Висновком Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради від 02 лютого 2018 р. № 01/11-65 з проведеної бесіди з малолітньою дитиною встановлено, що батька він не бачив дуже давно, по телефону з ним не спілкується, з днем народження його не вітав, зустрічатися з ним хлопець не бажає, в зв'язку з чим Служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3

Висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 12 лютого 2018 року № 29/01-273 про недоцільність позбавлення батьківських прав встановлено, що Батько, ОСОБА_6, заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_3, аргументуючи це тим, що має бажання займатися вихованням і утриманням дитини, турбуватися про стан його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Зі слів батька, ОСОБА_6, нотаріальна заява, за якою він відмовляється від утримання та виховання свого сина, ОСОБА_3, при підписанні, зміст заяви був батьку не зрозумілим, і підстав щодо позбавлення його батьківських прав немає.Також, батько, ОСОБА_6, зазначив, що буде в судовому порядку встановлювати місце проживання дитини, ОСОБА_3, з ним. Треба зазначити, що ОСОБА_6, вже звертався з позовом до суду про встановлення місця проживання дитини, ОСОБА_3, з ним у 2012 році. Цей факт вказує на небайдужість батька до своєї дитини, та бажання займатись його вихованням і утриманням. З огляду на викладене, посилаючись на Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, орган опіки та піклування вважає що батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не доцільно позбавляти батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16).

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) - або з інших не залежних від неї причин.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" слід врахувати рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України", де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою.

Згідно із ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Суд не приймає як доказ заяву ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Мурадовою С.Г. про відмову від утримання та виховання свого сина ОСОБА_3, оскільки він при написанні даної заяви був впевнений, що така заява необхідна для надання дозволу для виїзду дитини за кордон, а не для позбавлення його батьківських прав.

Тобто, як вбачається зі змісту позову про позбавлення батьківських прав та пояснень позивача за первісним позовом, які вона надала в судовому засіданні, підставою для позбавлення батьківських прав відповідача за первісним позовом по відношенню до їхньої дитини є ухилення від його утримання та виховання. Однак ці доводи первісного позивача спростовуються показаннями первісного відповідача з приводу перешкоджань йому з боку позивачки у спілкуванні та побаченнях з дитиною та через які відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини, з якими суд погоджується з огляду на встановлення судом, під час допиту сторін в судових засіданнях, стійких і неприязних стосунків між собою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що безумовно негативно впливає на моральний стан малолітньої дитини, яка має беззаперечне право бачитися зі своїм батьком, який, в свою чергу має таке саме право на побачення з дитиною як і матір дитини, закріплене нормами СК України, а згідно з приписами п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу, який застосовується судом у виняткових випадках.

В даному конкретному випадку, суд вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, незважаючи на позитивний висновок з приводу цього питання, зроблений Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради від 02 лютого 2018 р. № 01/11-65, з яким суд не погоджується і вважає його передчасним, необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини, враховуючи, що вказаний висновок органу опіки та піклування не містить в собі вагомих, суттєвих та достатніх підстав, підтверджених документально для позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо зустрічної вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком, та стягнення аліментів, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні ди-тини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю.

Суд не приймає до уваги твердження в зустрічному позові ОСОБА_2, як на підставу визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, як те, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована та не має достатнього доходу для забезпечення умов проживання сина. Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що дитина може бути розлучена з матір'ю не встановлено. Жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, для розлучення малолітньої дитини з матір'ю, суд вважає, що відсутні підстави, для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2, тобто позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із наданими позивачкою за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом квитанціями, при зверненні до суду із даними позовами, ними була сплачено судовий збір в розмірі по 640,00 грн. кожним.

Таким чином, враховуючи, що судом повністю відмовлено в задоволені позовів, суд приходить до висновку, що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст. ст. 19, 150,155, 157, 164, 165-166, 167, 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Служби у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу VІІІ п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до Розділу VІІІ п. 1.8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2018 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов