Справа № 369/2167/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2577/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 4 11.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Голуб С.А.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районого суду Київської області від 13 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення часток у спільному майні, поділ майна подружжя, -

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі № 369/10341/14-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

На момент вступу в шлюб ОСОБА_3 володіла 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 70 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 1983 року, а інші 2/3 частини будинку були отримані нею в дар за договорами дарування від 17 січня 2003 року та від 23 квітня 2003 року. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,22 га. Приблизно в 2006 році трапилась пожежа, внаслідок якої будинок був істотно пошкоджений.З 2006 по 2014 роки проводилось відновлення та розбудова будинку.В результаті проведених робіт його площа істотно збільшена. Всі будівельні роботи проводились ОСОБА_2 власноручно.

Відтак, повна перебудова (включно з відновленням від пожежі) будинку зі значним збільшенням його площі (більш ніж вдвічі) та побудова нових обслуговуючих споруд, внаслідок власноруч проведених ОСОБА_2 будівельних робіт зі спільних затрат подружжя, є підставою для визнання такого будинку спільною сумісною власністю подружжя.

З моменту вступу в шлюб подружжя проживало в будинку АДРЕСА_1 і з середини 80-тих років почали будувати інший житловий будинок АДРЕСА_2, на земельній ділянці яка перебуває у власності позивача. В 1994 році будівництво житлового будинку АДРЕСА_2, було завершене.

Будинок АДРЕСА_2 був збудований в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

На час пред'явлення позову ОСОБА_3 не дає ОСОБА_2 доступу до будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 проживає в житловому будинку АДРЕСА_2 і вважає обидва будинки її власністю. Тому крім інших позовних вимог ОСОБА_2 змушений звернутись до суду з вимогою про виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_2 у випадку виділення йому цього будинку в натурі.

ОСОБА_2 просив суд визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Виділити в натурі із спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 будинок з господарськими спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_2.

Виділити в натурі із спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 будинок з господарськими спорудами (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості домоволодіння АДРЕСА_1, та домоволодіння АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов посилаючись на те, що 9 жовтня 1971 року вступила в шлюб з ОСОБА_2 Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі № 369/10341/14-ц їх шлюб розірваний.

У період шлюбу з ОСОБА_2 у спільну сумісну власність було набуте наступне майно: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння.

Земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння, має кадастровий номер НОМЕР_1, площу 0,0902 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель .

Домоволодіння було споруджено ними як подружжям в 1983 році. На будинок виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області видане Свідоцтво про право власності від 27 січня 1994 року. В 2005-2008 будинок добудований і реконструйований. Будинок розділений на дві частини і має два входи.

У вказаному будинку ОСОБА_3 проживає і зареєстрована більше 30 років.

Земельна ділянка на якій розташований будинок була надана в постійне користування їх з ОСОБА_2 сім'ї в 1973 році радгоспом «Чабани» для будівництва індивідуального житлового будинку у відповідності до ст.ст. 77, 78, 106 Земельного кодексу Української РСР 1970 року. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом серія НОМЕР_2 від 6 жовтня 2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 січня 1994 року.

Оскільки житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами збудований ними як подружжям, він є їх спільною сумісною власністю і в порядку поділу сумісного майна подружжя вона має право отримати у власність 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарським будівлям і спорудами.

Одночасно з отримання права власності на 1/2 частину домоволодіння вона має право на отримання у власність 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташоване це домоволодіння.

Під час перебування у шлюбі збудовані, але не прийняті в експлуатацію об'єкти незавершеного будівництва:прибудова літер «а2» двоповерхова та мансарда житлова літер «А1» загальною площею 134,3 кв.м; сарай літер «Ж»; господарський блок літер «З».

ОСОБА_3 в зустрічному уточненому позові просила суд визнати домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і складається з житлового будинку літер «А» загальною площею 246,2 кв.м., житловою площею 127,8 кв.м., допоміжною площею 118,4 кв та належних до нього господарських будівель і споруд: господарського блоку літер «Б»; погреба під літер «Б»; сараю літер «В»; навісу літер «Є»; огорожі № 1; воріт/хвіртки № 2; воріт/хвіртки № 3; вигрібної яму І; вигрібної ями ІІ; вигрібної ями ІІІ; свердловини ІV; тротуару V спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Здійснити поділ домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом:

- визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області за кожним.

Визнати прибудову літер «а2» двоповерхову та мансарду житлову літер «А1» загальною площею 134,3 кв.м, сарай літер «Ж», господарський блок літер «З», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і визнати за кожним із них право власності на ? частину вказаних прибудов.

Визнати земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0902 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Здійснити поділ вказаної земельної ділянки шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та виселення відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Він погоджується із рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову і поділу будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки між сторонами шляхом визнання за ними права власності по 1/2частині. Водночас не може погодитись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні його позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку АДРЕСА_1.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд не врахував доказів, які містяться в матеріалах справи і які доводять збільшення площі і вартості спірного будинку АДРЕСА_1 за період з 2003 року по 2014 роки. Також суд не дав своєї оцінки судовій будівельно-технічній експертизі, яка визначила вартість спірного житлового будинку. Зазначає, що експертом було визначено вартість майна на час вирішення спору - до та після поліпшення. Так вартість майна (домоволодіння без урахування земельної ділянки) після поліпшення складає 823706 грн., вартість поліпшень складає 639488 грн. Таким чином поліпшення, здійснені під час перебування сторін у шлюбі призвели до зростанні вартості домоволодіння більше ніж у 4 рази, а відтак збільшення вартості майна очевидно є істотним.

Позивач також зазначає, що суд в своєму рішенні посилався на обставини, які не були підтверджені доказами, а висновки суду грунтуються лише на поясненнях відповідача.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у визнанні домоволодіння АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із визначенням належних їм часток у вказаному домоволодінні. Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким:

-Визнати домоволодіння АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3. та ОСОБА_2;

-Здійснити поділ вказаного будинку з урахуванням збільшення його вартості та площі, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини вказаного домоволодіння.

-Визнати земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,2133 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності сторін і визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної земельної ділянки.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якій акцентує увагу суду на тому, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заявляє позовні вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 не довів в судовому засіданні належними і допустимими доказами, що він витрачав кошти на реконструкцію будинку АДРЕСА_1. Позивач з 2004 роки не працював, а з 2013 року сторони проживали окремо. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити і рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду і матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 жовтня 1971 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

15 грудня 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від у справі № 369/10341/14-ц вказаний шлюб розірваний.

Відповідно до Акту державного приймання до експлуатації індивідуального житлового будинку, 11 листопада 1985 року прийнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходься за адресою: АДРЕСА_2 на ім'я забудовника ОСОБА_2 (т.1 а.с. 74,80)

На вказаний будинок ОСОБА_2 виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення від 18 листопада 1985 року № 86/4 видане Свідоцтво про право власності від 27 січня 1994 року (т. 1 а.с. 10,73).

Рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради рішення виконавчого комітету Гатненської сільської ради від 7 травня 2003 року № 5/3 ОСОБА_2 наданий дозвіл на проведення добудови зовнішнім розміром 8,5 х 4,0 м до житлового будинку в АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради від 30 січня 2003 року № 1/19 ОСОБА_2 наданий дозвіл на проведення переобладнання горища в житлові приміщення в житловому будинку в АДРЕСА_2 (т. 2 а.с.).

З технічного паспорту БТІ на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 вбачається, що внаслідок добудови та перобладння будинку та загальна площа будинку збільшилась на 134,3 кв.м., житлова - на 51,7 кв.м ( т. 1 а.с. 39 - 45).

Вказані докази свідчать, що житловий будинок як об'єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 має загальну площу 246,2 кв.м., житлову площу 127,8 кв.м,в тому числі не прийняті в експлуатацію об'єктів незавершеного будівництва мають загальну площу 134,3 кв.м., житлову - 51,7 кв.м.

У вказаному будинку зареєстроване постійне місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказаний житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0902 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_2.

Земельна ділянка зареєстрована у власність ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 6 жовтня 2004 року, на підставі рішення виконавчого комітету Гатненської сільської ради від 27 грудня 1997 року № 9/11-34.

Крім вказаних об'єктів нерухомого майна згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у приватній власності ОСОБА_2 зареєстровані наступні об'єкти нерухомого майна, які відповідно до змісту первинного та зустрічного позовів не є предметом спору:

- житловий будинок як об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 65,9кв.м., житловою площею 29,1кв.м. з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4. Вказаний житловий будинок зареєстрований у приватній власності ОСОБА_2 21 березня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Тернюк Єлизаветою Володимирівною, Васильківський районний нотаріальний округ Київської області;

-земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)за адресою: АДРЕСА_4. Вказана земельна ділянка зареєстрованау приватній власності ОСОБА_2 21 березня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Тернюк Єлизаветою Володимирівною, Васильківський районний нотаріальний округ Київської області;

-земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,9642 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4. Вказана земельна ділянка зареєстрована у приватній власності ОСОБА_2 21 березня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Тернюк Єлизаветою Володимирівною, Васильківський районний нотаріальний округ Київської області;

-1/8 частина земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6 площею 3,1464 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Крюківщина. Вказана земельна ділянка зареєстрована у приватній власності ОСОБА_2 5 серпня 2014 року державним реєстратором Білоус Наталією Володимирівною, Реєстраційна служба Києво-Святошинський районного управління юстиції Київської області;

- земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_5. Вказана земельна ділянка зареєстрована у приватній власності ОСОБА_2 21 березня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Тернюк Єлизаветою Володимирівною, Васильківський районний нотаріальний округ Київської області;

- житловий будинок як об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 33,9кв.м., житловою площею 11,9кв.м. з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5. Вказаний житловий будинок зареєстрований у приватній власності ОСОБА_2 21 березня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Тернюк Єлизаветою Володимирівною, Васильківський районний нотаріальний округ Київської області.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який є предметом спору.

1/3 частину вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_3 отримала в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 1983 року . Її особисте право власності на 1/3 частину вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами зареєстроване виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в погосподарську книгу № 2/129.

В 2003 році її особисте право власності на 1/3 частину вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами зареєстроване Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу під реєстром № 541 (т. 1 а.с. 87, 121, 125).

1/3 частина вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами була подарована ОСОБА_3 її сестрою ОСОБА_7 за договором дарування від 17 січня 2003 року .

В 2003 році її особисте право власності на 2/3 частини вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами зареєстроване Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу 2 під реєстром № 541 (т. 1 а.с. 85, 149).

1/3 частина вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами була подарована ОСОБА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за Договором дарування 1/3 частини житлового будинку від 23 квітня 2003 року.

В 2003 році її особисте право власності на вказаний будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами зареєстроване Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу 2 під реєстром № 541 (т. 1 а.с. 86, 126,150).

Вирішуючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дослідив такі докази.

В рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі № 369/10341/14-ц на підставі пояснень ОСОБА_2 зазначено, що сімейні відносин подружжя припинились в січні 2013 році.(а.с.5 т.1)

В інвентарній справі Києво-Святошинського БТІ на житловий будинок АДРЕСА_3 міститься його технічний опис від 15 грудня 2014 року, з якого вбачається, що ремонт та реконструкція будинку 1959 року побудови не проводились з моменту побудови будинку (т. 1 а.с. 141, 229).

Будівельний паспорт на реконструкцію з добудовою житлового будинку та господарського блоку виданий ОСОБА_3 Відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації 29 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 234 - 238).

21 грудня 2014 року ОСОБА_3 було подане повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції з добудовою житлового будинку та господарського блоку Інспекції державно-будівельного контролю у Київській області (т. 1 а.с. 239).

В листі Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 22.04.2015 року № 327 зазначено, що до житлового будинку АДРЕСА_3 належить А-1 - мансарда побудована в 2014 році; а-1 - прибудова побудована в 1970 році, у незадовільному стані процент зносу 42%; а-2 - прибудова побудована в 2014 році; а-3 - тамбур побудований в 2014 році (т. 1 а.с. 120, 155, 257).

У вказаному листі зазначено, що при первинній технічній інвентаризації загальна площа будинку становила 95,6 кв.м., житлова - 45,1 кв.м., а станом на 15 грудня 2015 року загальна площа будинку становила - 135,4 кв.м., житлова - 45,5 кв.м.. При цьому станом на 15 грудня 2015 року приміщення 1-2, 1-3, 2-3, 2-2 у незадовільному стані, процент зносу 47% (т. 1 а.с. 120, 155, 257).

На думку суду першої інстанції зазначені докази вказують на те, що 2013-2016 роках ОСОБА_2 не міг брати участі в реконструкції з добудовою житлового будинку АДРЕСА_3, а самі зміни в будинку не носять істотного характеру.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Відповідно до ст.. 2424 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, яка діяла в час отримання житлового будинку в порядку спадкування та в порядку дарування, передбачала, що майно, яке належало подружжю до вступу в шлюб, а також отримане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного із них.

За положеннями статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 Сімейного кодексу України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Зокрема про це зазначено в правовому висновку постанови Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі N 6-1447цс17

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

В постановах Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та від 8 червня 2016 року у справі за N 6-2253цс15 роз'яснено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

З врахуванням наведених норм права, правових позиції Верховного суду України ОСОБА_2 мав довести суду не тільки факт збільшення вартості будинку, а факт його особистої участі і грошових затрат на збільшення вартості будинку. Також позивач мав довести суду мету придбання такого майна. Разом із тим, позивач, посилаючись на те, що він особисто перебудовував належний відповідачу будинок АДРЕСА_3, не пояснив суду мету такої перебудови і витрачання спільних коштів, враховуючи, що подружжю на праві власності належав інший будинок, в якому вони проживали і який також перебудовували . Позивач не надав суду доказів витрачання спільних коштів на здійснення добудов до будинку АДРЕСА_3, не довів, що ці перебудови здійснювались в період їх спільного проживання до 2013 року. Посилання позивача на те, що офіційно їх шлюб з відповідачем був розірваний у 2014 році, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки в даній справі сам факт перебування у шлюбі не свідчить про створення спільного майна подружжя. Позивач мав довести в судовому засідання факт витрачання спільних коштів на добудову будинку, який належав одному із подружжя на праві приватної власності в період їх фактичного проживання, а також те, що внаслідок такого переобладнання будинку істотно збільшилась його вартість внаслідок чого він міг бути визнаним спільною сумісною власністю подружжя.

Судова колегія не може погодитись із вимогами апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 і ухвалення в цій частині нового рішення. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що заявлені ОСОБА_2 вимоги в апеляційній скарзі відрізняються від тих позовних вимог, які заявлялись в суді першої інстанції , а тому вони не підлягали перевірці апеляційним судом, оскільки відповідно до п.6 ст 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції у своєму рішенні детально зазначив всі досліджені докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням в сукупності та взаємозв»язку і на підставі цих доказів правильно встановив обставини справи.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували, а тому рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегією не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст. 367, 375 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та виселення залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст судового рішення складений 16.07.2018