Справа № 368/642/18
Рішення

Іменем України

"11" липня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1), третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської міської ради (м.Обухів, вул. Київська -10) про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач жодного разу не бачив дитину, на прохання у 2003 році хоча б побачити дитину відмовився.

Позивачка придбала путівку на ім'я своєї доньки ОСОБА_4, у Болгарію в пансіонат для оздоровлення та навчання у період, попередньо, з 19.06.2018 року по 03.07.2018 року.

Також дитина має виїздити з квітня 2019 року до кінця червня 2019 року до Німеччини в рамках обміну між учнями Льосницької гімназії і НВК «ЗОШ І-ІІ ступеню №5 - ЗОШ І-ІІІ ступеню №5» міста Обухова Київської області між містами побратимами - містом Раде бойль Саксонія Німеччина і м. Обухів Київської області України.

Дитина їде в заклади без батьків, у супроводі відповідальних осіб, тому позивачка звернулася до батька дитини з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за межі України, проте у наданні такої згоди батько ОСОБА_2 без будь яких пояснень відмовив, що призвело до неможливості виїзду дитини до оздоровчого закладу, а тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої доньки без дозволу батька.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала і суду пояснила, що донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, жодних обов»язків як батько не виконує. Життям дитини не цікавиться. За дозвіл на виїзд за кордон дитини запросив грошові кошти, яких вона не має, так як на вимогу відповідача відмовилась від аліментів.

Відповідач в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслав до суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність. Проти позову заперечує.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської міської ради в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслали заяву в якій просять слухати справу у їх відсутність, позовну заяву підтримують в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав..

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

Так під час розгляду справи судом встановлено, що 05 березня 2002 року, від спільного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1, народилась дочка ОСОБА_4, про що свідчить Свідоцтво про народження НОМЕР_2.

У послідуючому, шлюб між сторонами було розірвано, та судом було постановлено про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 було придбано путівку на ім'я ОСОБА_4 у Болгарію, в пансіонат для оздоровлення та навчання у період, попередньо, з 19.06.2018 року по 03.07.2018 року.

Також дитина має виїздити з квітня 2019 року до кінця червня 2019 року до Федеративної Республіки Німеччина в рамках обміну між учнями Льосницької гімназії і НВК «ЗОШ І-ІІ ступеню №5 - ЗОШ І-ІІІ ступеню №5» міста Обухова Київської області між містами побратимами - містом Раде бойль Саксонія Німеччина і м. Обухів Київської області України, що стверджується учнівським посвідченням.

У зв'язку із тим, що вказаний період на момент виїзду може змінитись та вона має на меті ще направити дитину на лікування та навчання, є необхідність у визначенні періоду дії дозволу до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Дитина їде в заклади без батьків, у супроводі відповідальних осіб.

З метою оформлення повного, необхідного для виїзду за кордон, пакету документів, ОСОБА_1 звернулась до батька дитини, з метою надання ним нотаріально посвідченої згоди виїзду дитині за межі України, проте у наданні такої згоди батько ОСОБА_2 безпідставно без будь-яких пояснень відмовив, що призводить до неможливості виїзду дитини до оздоровчого закладу.

З метою недопущення порушення прав дитини, виникла необхідність звернутись до суду із позовом про надання дозволу виїзду за кордон дитиною, без згоди батька.

Відповідач такі дії вчиняє не вперше, у 2017 році, відповідач вже відмовляв у наданні згоди для виїзду дитини за кордон. Та у послідуючому надав таку згоду і обмін на відмову позивачки від стягнення з нього аліментів, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про відмову від отримання аліментів на утримання дитини від 17.03.2017 року.

Дитина проживає разом зі матір»ю у м. Обухів та знаходиться її повному утриманні.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.»

Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Дане встановлено на підставі копії свідоцтва про народження, копії рішення суду від 25.09.2017 р., ваучера, довідкою директора НВК «СЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 - ЗОШ І-ІІІ ступенів №5» м.Обухова № 178 від 11.06.2018 р., заяви про відмову від отримання аліментів на утримання дитини.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_4 за кордон без згоди (дозволу) та супроводу батька.

Керуючись 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 п. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"; ст.ст.150,154 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити .

ОСОБА_3 дозвіл ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 жит. АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, жит. АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

ОСОБА_3 ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, і.к.НОМЕР_3) ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на оформлення всіх пов»язаних із перетином кордону України документів для виїзду за кордон та в»їзд до іноземної країни, а також до країн Шенгенської Угоди, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 жит. АДРЕСА_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, жит. АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2018 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта