АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1770/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1833/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 червня 2018 року про відмову у виправленні описки у виконавчому документі про стягнення з Київської районної у м.Полтаві ради на користь ОСОБА_2 154,37 грн. судових витрат та у виконавчому листі про стягнення з Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат,

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки у виконавчому листі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про виправлення описки у виконавчих листах.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, коротко виклавши фактичні обставини справи, стверджує про те, що оскаржуваним судовим рішенням йому відмовлено у виконанні судових рішень.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у межах заявлених вимог, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. (т.4 а.с.218-220)

Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2017 року, скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради - задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11.02.13 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру із ОСОБА_5 на ОСОБА_3.

Визнано недійсними розпорядження виконкому Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 20.03.13 року про передачу АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 і свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 25.03.13 року видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради на ім'я ОСОБА_3.

Позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства «ЖЕО-2», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто із виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11.02.13 року про переведення особового рахунку на АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 без її особистої на те згоди, як особи тимчасово відсутньої, за якою зберігалося право користування квартирою.

Стягнуто із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй розпорядженням відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Полтавської міської ради № 96 від 20.03.13 року про передачу АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 без її на те згоди, як особи, тимчасово відсутньої, за якою зберігається право користування квартирою, і видачею свідоцтва про право власності на зазначену квартиру від 25.03.13 року видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради на ім'я ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат.

Стягнуто із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат.(т.6 а.с.141-156, т. 7 а.с.140-144)

16.11.2017 року Київським районним судом м.Полтави видано 4 виконавчі листи про стягнення з Київської районної у м. Полтаві ради та Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 коштів.(т.7 внутрішня частина обкладинки тома)

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року виправлено описку, допущену в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року, зазначено:

-в резолютивній частині тексту на стор. 16 абз. 3 замість помилково записаного: «Стягнути із Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат», текст наступного змісту: «Стягнути із виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат»;

-в резолютивній частині рішення на стор. 16, абз 4, замість: «Стягнути із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат», текст наступного змісту: «Стягнути з із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат».(т.7 а.с.251-253).

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м.Полтави з заявою про виправлення помилки у виконавчому документі, просила виправити помилки у виконавчому листі про стягнення з Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтави ради на користь ОСОБА_2 1554 грн. 37 коп. судових витрат та у виконавчому листі про стягнення з Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат, зазначивши правильні назви боржників згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 26.04.2018 року(т.9 а.с.6)

В обґрунтування вказаної заяви послалась на лист УДКС України у м.Полтаві Полтавської області, яким їй відмовлено в безспірному списанні коштів з державного бюджету.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому листі, суд першої інстанції виходив з того, що місцевим судом при видачі виконавчих листів не було допущено помилки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідност.129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судових рішень покладено законом на органи Державної виконавчої служби України, а порядок виконання визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 369 ЦПК України (в редакції на час видачі виконавчого листа) виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчим документом. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження») .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40., а також "Півень проти України", "Жовнір проти України", "Шмалько проти України", "Ромашов проти України").

Як вбачається з матеріалів справи 16 листопада 2017 року Київським районним судом м.Полтави видано 2 виконавчих листа про стягнення із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м.Полтаві ради та Київської районної у м.Полтаві ради на користь ОСОБА_2 по 1554,37 грн. з кожного, судових витрат( т. 9 а.с.9,15).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2018 року виправлено описку, допущену в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року, замість помилково записаного: «Стягнути із Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат», вірно вказано текст наступного змісту: «Стягнути із виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат»; також замість помилково записаного: «Стягнути із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат», вірно вказано текст наступного змісту: «Стягнути з із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_2 1554,37 грн. судових витрат».

Виходячи із зазначеного, виконавчі листи про стягнення із Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради Київської районної у м.Полтаві ради та Київської районної у м.Полтаві ради на користь ОСОБА_2 по 1554,37 грн. з кожного, судових витрат не відповідають вимогам п. 5 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містять резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень з урахуванням виправленої описки.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За змістом статті 374 ЦПК України внесення виправлень у виконавчі листи не входить до повноважень апеляційного суду.

Таким чином, апеляційний суд визнає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути матеріали для продовження розгляду заяви ОСОБА_2 про внесення виправлень у виконавчі листи.

Керуючись ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 червня 2018 року судді скасувати, матеріали справи повернути до Київського районного суду м.Полтави для продовження розгляду заяви ОСОБА_2 про внесення виправлення у виконавчі листи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 22.08.2018 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов