Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 591/8496/15-ц

провадження № 61-5276 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібний С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П. на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року у складі судді Грищенко О. В. та рішення Апеляційного суду Сумської області від

29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Позовну заяву мотивовано тим, що на порушення умов договору банківського строкового вкладу (депозиту) від 15 травня 2014 року, укладеного між

ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк 20 травня 2015 року не повернув суму вкладу та відсотки за користування вкладом. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року з банку стягнуто 100 643,00 грн вкладу, відсотки за користування депозитом за період з

21 травня 2015 року по 14 липня 2015 року, три проценти річних та інфляційні втрати. 13 листопада 2015 року зазначене судове рішення відповідач виконав частково, повернувши суму вкладу та відсотки за користування кредитом по

20 травня 2015 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором банківського вкладу, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсотки за користування коштами банківського вкладу за період з

15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року у розмірі 4 391,07 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язань - 537,68 грн та інфляційні втрати -1 610,28 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року відсотки за користування коштами банківського вкладу у розмірі 4 391,07 грн, три проценти річних за прострочення повернення коштів у розмірі 537,68 грн та інфляційні втрати у розмірі

1 610,28 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії відповідача щодо не виплати відсотків за користування вкладом не відповідають вимогам діючого законодавства та порушують права позивача. Доводи представника відповідача про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірні правовідносини стосуються періоду до 17 вересня 2015 року, тобто до моменту введення в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2016 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсотків за користування коштами банківського вкладу за період з

15 липня по 17 вересня 2015 року в сумі 4 391,07 грн змінено, ухвалено нове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування коштами банківського вкладу за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року у розмірі 178,75 грн.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня

2016 року залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 170,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 348,35 грн компенсації за сплачений судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсотків за користування коштами банківського вкладу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про їх часткове задоволення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не врахував передбачених статтею 1070 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особливостей нарахування відсотків на банківський вклад після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту), зокрема не взято до уваги, що зобов'язання банку за договором банківського вкладу припинились 20 травня 2015 року, а тому з цієї дати з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою, що зазвичай сплачується за вкладом на вимогу, яка згідно внутрішніх документів відповідача з 01 вересня 2013 року складає 0,0001процентів річних. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки строк дії договору банківського вкладу (депозиту) закінчився 20 травня 2015 року, тобто до введення тимчасової адміністрації, а тому зазначені у пункті 1 частини п'ятої статті 36 цього Закону обмеження, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П., у якій заявник просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року і рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема зазначено, що суди попередніх інстанцій не урахували, що на дату ухвалення оскаржуваних рішень у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснювалася ліквідаційна процедура, а тому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 не подано.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 травня 2014 року між

ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 331832/83714/6-14 «Нові гроші» в національній валюті, за умовами якого позивач вніс на вкладний рахунок 84 000,00 грн на строк по

15 листопада 2014 року, з виплатою банком 25,50 процентів річних за користування депозитними коштами.

Того ж дня, 15 травня 2014 року, між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 331832/83724/370-14 «Стандарт» на 370 днів у національній валюті, за умовами якого позивач вніс на вкладний рахунок

500,00 грн на строк по 20 травня 2015 року, з виплатою 24,50 процентів річних за користування депозитними коштами.

15 листопада 2014 року позивач кошти, що були розміщені на рахунку за договором банківського вкладу № 331832/83714/6-14 вніс на рахунок за договором банківського вкладу № 331832/83724/370-14. Станом на 13 травня 2015 року сума банківського вкладу складала 100 643,00 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року, з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму банківського вкладу в розмірі 100 643,00 грн, а також відсотки за користування депозитом за період з 21 травня 2015 року по 14 липня 2015 року - 3 639,69 грн, три проценти річних - 454,96 грн та інфляційні втрати - 402,57 грн.

Зазначене заочне рішення набрало законної сили 05 серпня 2015 року, відповідач виконав його частково, повернувши суму вкладу та відсотки за користування кредитом по 20 травня 2015 року.

17 вересня 2015 року постановою правління Національного банку України

№ 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 вересня 2015 року.

Відповідно до постанови правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18 грудня 2015 року прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» та розпочато процедуру ліквідації.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої статті

36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п'ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено з 18 вересня 2015 року, тоді як позовні вимоги стосуються періоду невиконання банком зобов'язань за період з

15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки на момент ухвалення рішення суду першої інстанції в ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки строк дії договору банківського вкладу (депозиту), укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» закінчився 20 травня 2015 року (до введення в банку тимчасової адміністрації), тому вказані у пункті 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження на спірні правовідносини не розповсюджуються, також грунтується на неправильному застосуванні норм цього Закону.

Так пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена спеціальна процедура відшкодування коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, яка реалізується Фондом, а не банком.

Ураховуючи специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договором банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації, врегулювання спірних правовідносин у будь-який інший спосіб, ніж спеціальним Законом, не передбачено.

Таким чином, суди попередніх інстанцій неправильно застосували вищенаведені положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними та обгрунтованими.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суди попередніх інстанцій обставини справи встановилиправильно, але допустили неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень, та вважає необхідним на підставі частини третьої статті 412 ЦПК України ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства«Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П.підлягає задоволенню, то сплачений при її поданні судовий збір у розмірі 974,40 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства«Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П. задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладувідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю. П. судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 974,40 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г.І. Усик