Справа № 540/245/16-ц
Номер провадження 2/540/101/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2018 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Косик С.М.

за участю: секретаря Ткач Н.М.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача-2 ОСОБА_3

представників відповідача-2 ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсними державних актів на право власності на землю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинення певних дій,

відповідно до ч.1 ст.268 ЦПК України в судовому засіданні 14.08.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та наступним уточненням позовних вимог (а.с. 27 т.2), посилаючись на те, що він згідно з державним актом на право власності за земельну ділянку серії ЯЛ №703396, виданим 05.07.2010 Михайлівською сільською радою є власником земельної ділянки площею 0,24 га в с.Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 34, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка передана йому у власність на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Михайлівської сільської ради від 07.12.2005 року та складається в цілому із земельної ділянки площею 0,09 га під будівлями, 0,01 га під багаторічними насадженнями, 0,14 га рілля, 0,01 га за межами населеного пункту. У жовтні 2015 року від відповідача ОСОБА_3 він дізнався, що під час переоформлення його прав на земельну ділянку з колишнього власника ОСОБА_8 виявилося накладення їхніх земельних ділянок, останньому на підставі рішення 46 позачергової сесії 5 скликання від 11.05.2010 року передана у власність земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32 згідно державного акта серії ЯИ №570475 та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які фактично частиною знаходяться в його володінні та користуванні.

Також за результатами обстеження комісією в складі працівників сільської ради було встановлено, що його земельна ділянка згідно меж позначених в державному акті також накладається частково на земельну ділянку ОСОБА_7 Фактично між ним, відповідачем-2 та третьою особою існує порядок користування земельними ділянками, проте при виготовленні технічної документації були допущені помилки, внаслідок чого межі їхніх земельних ділянок за державними актами не співпадають з межами фактичного використання. Його порушені права можуть бути відновлені шляхом приведення меж та розмірів його земельної ділянки до реально існуючих площ та розмірів земельних ділянок, що усуне існуючу накладку земельних ділянок, однак це можливо після визнання незаконним рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11.05.2010 року та визнання недійсними виданих державних актів на імя ОСОБА_8, оскільки відповідач - 1 не мав повноважень на передачу у власність ОСОБА_8 земельної ділянки, частина якої перебувала у його приватній власності. Після проведення судової земельно-технічної експертизи позивач уточнив позовні вимоги, вказавши що хоча матеріалами установлено, що накладення земельних ділянок належних позивачу та відповідачу-2 відсутнє, в дійсності земельні ділянки, які знаходяться на їх планах не відповідають площі, межі та розташуванню фактичним користуванням позивачем та відповідачем-2.

У звязку з наведеним, позивач просить: 1)визнати незаконним та скасувати рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області від 11.05.2010 року в частині передачі ОСОБА_8 у власність земельних ділянок площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в с. Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 32; 2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №570475 на імя ОСОБА_8, відповідно до якого йому передана земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства в с.Михайлівка по вулиці Леніна, 32, кадастровий номер :01:001:0293 та скасувати державну реєстрацію права власності на указану земельну ділянку, здійснену 12.07.2013 року на імя ОСОБА_3; 3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №570476 на імя ОСОБА_8, відповідно до якого йому передана земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32, кадастровий номер :01:001:0292 та скасувати державну реєстрацію права власності на указану земельну ділянку, здійснену 12.07.2013 року на імя ОСОБА_3; 4) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №703396 виданий ОСОБА_6 05.07.2010 року Михайлівською сільською радою, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №38.

У березні 2016 року відповідач-2 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, який ухвалою суду від 20.03.2017 року обєднаний в одне провадження з первісним позовом (а.с.46-51 т.1, а.с.74 т.2), обґрунтовуючи його тим, що статтями 116,118 ЗК України визначено підстави і порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Позивачем не надано жодного доказу, що рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11 травня 2010 року є незаконним, або таким, що прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України. Позивач не звернувшись до землевпорядної організації для виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) звернувся до суду, в той час коли між ним та позивачем існують невирішені питання щодо межі суміжних земельних ділянок, так як останній самовільно зайняв частину його земельної ділянки та збудував тимчасові господарські будівлі.

Також повідомляє, що запрошені ним спеціалісти землевпорядної організації ТОВ «Полтавський меридіан» встановили межі його земельних ділянок, про що склали акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Під час виконання вказаних робіт стало відомо, що ОСОБА_6 самовільно зайняв частину його земельних ділянок, шляхом зведення паркану та побудови тимчасових господарських будівель. На його прохання звільнити ділянку не реагує, а тому просить суд: 1) усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки в селі Михайлівка, вулиця Леніна,32 кадастровий номер :01:001:0293, зобовязавши ОСОБА_6 не чинити йому перешкод в користуванні указаною земельною ділянкою; 2) усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки в селі Михайлівка, вулиця Леніна,32 кадастровий номер :01:001:0292, зобовязавши ОСОБА_6 не чинити йому перешкод в користуванні указаною земельною ділянкою та зобовязати ОСОБА_6 демонтувати тимчасові господарські будівлі та паркан, який знаходиться на земельній ділянці.

В заяві від 10.03.2017 року (а.с.70,71 т.2) відповідач ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні первісного позову у звязку зі спливом позовної давності, оскільки спірні рішення органу місцевого самоврядування та державні акти на право власності на землю було прийнято, виготовлено та видано в 2010 році, а сам позивач знав про прийняття органом місцевого самоврядування спірного рішення, розробку технічної документації та видачу державних актів, погоджував межі та ніяких заперечень не мав.

Позивач ОСОБА_6 надав заперечення на зустрічний позов (а.с.96-103 т.1), в якому стверджує, що зведення паркану та господарських будівель на своїй земельній ділянці він виконав до 2003 року, тобто задовго до приватизації та складення її абрису, виникнення у відповідача ОСОБА_3 права на нерухоме майно, а тому право останнього на користування земельною ділянкою не порушено. Державні акти на імя ОСОБА_8 містять відомості про передачу земельних ділянок, які перебували і по цей час перебувають своєю частиною в користуванні позивача ОСОБА_6, відтак реально не передавалися і не могли передатися ОСОБА_8 Договори купівлі-продажу земельних ділянок на користь відповідача ОСОБА_3 є похідними від правовстановлюючих документів, виданих в порядку приватизації, відтак не могли бути реальними, оскільки земельних ділянок в натурі такої площі та конфігурації не існувало ніколи.

У судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та при цьому представник ОСОБА_2 повідомила, що їхній свинарник та сінник знаходяться на земельній ділянці відповідача-2, а частина його садка накладається на їхню земельну ділянку, але з попереднім власником ОСОБА_8 ніяких питань не виникало. А тепер зясувалося, що межа ОСОБА_3 фактично знаходиться посередині їхнього городу. У звязку з цим частина їхньої земельної ділянки накладається з земелею ОСОБА_7. У них було 24 сотки на приватизацію, але експерт наміряв більше 30 соток, з 1981р. вони користуються земельною ділянкою площею 24 сотки, а зясувалося, що там 30 соток. Вони почали проживати з 1987р. та побудувалися в тих роках, з того часу користуються земельною ділянкою.

Представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_6 користується земельною ділянкою з 1987 року, побудував будинок та господарські споруди, в 2015 році дізнався що частина його земельної ділянки знаходиться на території відповідача ОСОБА_3 та частина належних йому господарських споруд розташована на земельній ділянці відповідача. Оскільки межі земельних ділянок за державними актами не відповідають фактичним межам користування, державні акти підлягають скасуванню. Державні акти були виготовлені за спрощеною процедурою, сільській раді не було відомо про недоліки в технічній документації, при задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 буде позбавлений права володіти належним йому майном господарськими будівлями.

Представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, виконавчий комітет Михалівської сільської ради просить провести слухання справи без участі представника сільської ради, з рішенням суду сільська рада згідна (а.с.35 т.1, 21, 163 т.2).

Відповідач-2 та його представники проти задоволення позову заперечували та підтримали зустрічний позов. При цьому ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_6 має право на земельну ділянку площею 0,24 га, а фактично користується земельною ділянкою більшою на 6 соток, яка перебуває в його власності та він сплачує за неї податок, він виявив що в нього не вистачає цих 6 соток після купівлі в 2013 році спірної земельної ділянки в ОСОБА_8, поважні причини пропуску позивачем строку позовної давності відсутні, оскільки ОСОБА_6 оформляв документи на землю та при виготовленні державних актів в позивача ніяких питань не виникало, садочок, про який говорить представник позивача ОСОБА_2 неприватизований та не є предметом спору. На будівлі, належні позивачу, які знаходяться на його земельній ділянці, він не претендує, вони йому не потрібні.

Представник відповідача ОСОБА_5 пояснила, що коли її син ОСОБА_3 придбав спірну земельну ділянку, вони попросили в ОСОБА_2 показати межа та їй ще тоді здалося дивним, що в них по документах більша земельна ділянка, ніж у ОСОБА_2, а на вид однакові. ОСОБА_2 ще в 2013 році знали про ці розбіжності, більше 5 років останні користуються земельною ділянкою площею 0,33 га, в тому числі і належною її синові ділянкою площею 0,6 га, за яку син сплачує податок.

Представник відповідача ОСОБА_4 також пояснила, що оспорюваним рішенням Михайлівської сільської ради позивачу ОСОБА_6 надано земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та жодних даних про незаконність зазначеного рішення немає, державні акти також видані правомірно, натомість ОСОБА_6 фактично користується земельною ділянкою площею 0,33га, частина якої належить ОСОБА_3, чим порушує право власності останнього, та за експертним висновком накладки відсутні.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, в заяві від 21.03.2016 (а.с.81,82 т.1) просила справу розглядати без її участі та пояснила, що за весь час користування належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою не вникало жодних спорів між нею та суміжними землевласниками стосовно меж. В 2005 році були проведені роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 та складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі, за яким претензії у власників сусідніх земельних ділянок відсутні. ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні будь-яких вимог стосовно оскарження її права власності на належну їй земельну ділянку, державний акт ЯГ №651975, та перегляду її меж.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_6 на підставі рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11 травня 2010 року є власником земельної ділянки розміром 0,2400 га в с.Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 34, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0216, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯЛ №703396, виданим 05.07.2010 Михайлівською сільською радою (а.с.7 т.1).

Земельна ділянка складається в цілому із земельної ділянки площею 0,09 га під будівлями, 0,01 га під багаторічними насадженнями, 0,14 га рілля, 0,01 га за межами населеного пункту (а.с.8 т.1).

Дозвіл позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,24 га в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 34 надано рішенням 37 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 29.10.2009 року, яким також внесено зміни в п.14 рішення №9 виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 31.03.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами», а саме: замість числа «0,11» слід читати «0,24», число «0,13» виключити (а.с.184 т.1).

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на указану земельну ділянку, розроблена Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в 2010 році (а.с.181-200 т.1), при цьому 19.03.2010 року визначення та встановлення меж земельної ділянки проведено в натурі, поворотні точки межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, ОСОБА_6 прийняв під нагляд на збереження 4 межових знаки встановленого зразка зі закріплення меж земельної ділянки в натурі (а.с.193 т.1). Матеріали польових геодезичних робіт знаходяться в архівному примірнику документації. За результатами виконаних робіт складено кадастровий план і вирахувана площі земельних ділянок в розрізі земельних угідь, їх склад показано в експлікації земель згідно форми державної статистичної звітності з кількісного і якісного складу земель. Згідно висновку відділу Держкомзему у Машівському районі на земельній ділянці обмеження відсутні.

Рішенням 46 позачергової сесії Михайлівської сільської ради Машівського району 5 скликання від 11.05.2010 року (а.с.198 т.1) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_6, якому передано у власність земельну ділянку площею площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 34.

Технічний паспорт на житловий будинок в с.Михайлівка по вулиці Леніна, 34 складено 20.10.2000р. (а.с.101-103 т.1), де сінник відсутній, всі господарські споруди з ракушняка або шлакоблоку.

Як убачається з копій державних актів серії ЯИ №570475 та ЯИ №570475, які видані 05.07.2010 року Михайлівською сільською радою (а.с.9,10 т.1) та рішень 46 позачергової сесії Михайлівської сільської ради Машівського району 5 скликання від 11.05.2010 року (а.с.148,149 т.1) указаними рішеннями затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_8, якому передані у власність земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32.

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на указані земельні ділянки, розроблена Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в 2010 році (а.с.109-132 т.1), при цьому 19.03.2010 року визначення та встановлення меж земельної ділянки проведено в натурі, поворотні точки межі земельної ділянки закріплені межовими знаками. Матеріали польових геодезичних робіт знаходяться в архівному примірнику документації. За результатами виконаних робіт складено кадастровий план і вирахувана площі земельних ділянок в розрізі земельних угідь, їх склад показано в експлікації земель згідно форми державної статистичної звітності з кількісного і якісного складу земель. Згідно висновку відділу Держкомзему у Машівському районі на даних земельних ділянках обмеження відсутні.

12.07.2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спадкоємцями ОСОБА_8, та відповідачем ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та житлового будинку в с. Михайлівка, вулиця Леніна, 32. Проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (а.с.53-61 т.1).

Актом від 23.02.2016 року здійснено приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_3 (а.с.62-69 т.1).

Згідно з копією державного акта ЯГ №651975, виданого 10.10.2006 Михайлівською сільською радою, третій особі ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за азконом ВСІ №363600 від 10.10.2005 року належить земельна ділянка площею 0,18 га в с. Михайлівка по вулиці Радянська,3, призначена для ведення особистого селянського господарства.

Як убачається з копій документів, наданих третьою особою, зокрема акта встановлення меж земельної ділянки в натурі та схеми визначення меж та розмірів земельної ділянки, в 2005 році були проведені роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 та межі указаної земельної ділянки погоджені з власниками сусідніх земельних ділянок (а.с.83-86 т.1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що ОСОБА_3 придбав будинок і земельну ділянку в її батька ОСОБА_8, але скільки вона себе памятає, межі земельних ділянок її батька та ОСОБА_6 не мінялися, паркан був старий та на його місці побудований новий, сварок між її батьком та Шатовими ніколи не було, її батьки завжди користувалися садком в кінці городу. Про помилки в державних актах вона дізналася від сусідів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, жителі с.Михайлівка Машівського району Полтавської області, повідомили, що садочок знаходиться всередині городів ОСОБА_6, ОСОБА_8 та завжди був в користуванні останніх, межі між земельними ділянками ОСОБА_6 і ОСОБА_8 ніколи не мінялися, ОСОБА_6 будувалися в 80-х роках і всі будівлі побудовані давно, паркан від вулиці з шиферу побудований більше 10 років тому.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що на час виготовлення державних актів жителями с.Михалівка Шатовими та ОСОБА_8 вона працювала землевпорядником Михайлівської сільської ради та згідно постанови КМУ було проведено приватизацію в спрощеному порядку, але якщо площа не відповідає заявленій, потрібно було попереджувати. Виконавці установлювали поворотні точки, власники ділянок та сільська рада цього не могли бачити. Коли між Шатовими та ОСОБА_3 виник спір, приходили переміряли земельні ділянки та виявили, що сад відійшов до ОСОБА_3, садок в кінці городу відноситься до земель запасу. При обмірі земельних ділянок площі ділянок в розмірах, зазначених в державних актах, зійшлися, з фактичними межами користування існують розбіжності. Поворотні точки не відповідають по технічній документації і державним актам.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того згідно вимог ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру.

Згідно вимог ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

До того ж ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться:

на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України;

на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно.

Згідно п. 1.12 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» складання державного акту на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України передбачає встановлення в натурі меж земельної ділянки та погодження з суміжними землекористувачами.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

-визнання прав;

-відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

-визнання угоди недійсною;

-визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

-відшкодування заподіяних збитків;

-застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Водночас за змістом судової земельно-технічної експертизи №120 від 17 жовтня 2016 року (а.с.205-228 т.1) накладення земельних ділянок за адресами: Полтавська область, Машівський район, с.Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 32 та Полтавська область, Машівський район, с.Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 34 відсутнє, у тому сенсі, що державні акти ЯИ №703396, ЯИ №570475 та ЯИ №570476 узгоджені між собою.

Площа земельної ділянки позивача ОСОБА_6 за фактичним користуванням та за правовстановлюючим документом різняться: фактична площа 3008 кв.м., за правовостановлюючим документом 2400 кв.м.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 показав, що в технічній документації допущено ряд помилок, в тому числі невірно зазначені поворотні точки, за документами у власності ОСОБА_2 2400 кв.м. землі, а фактично в користуванні 3008 кв.м., в ОСОБА_3 у власності за документами 33000 кв.м., а у фактичному користуванні 2655 кв.м., тобто є різниця між площею земельних ділянок за державними актами та фактичним користуванням, по державним актам накладка відсутня. Садок є незайнятою земельною ділянкою, примикає до земельної ділянки по Леніна,34, а більшою частиною до Леніна,32.

Таким чином, з доводів позову та тверджень сторони позивача в суді не можна визначити в чому саме полягають порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою в с. Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 34, оскільки технічна документація та державні акти на земельні ділянки позивача та відповідача-2 розроблялися, видавалися одночасно, межі земельних ділянок погоджувалися сторонами та ніяких заперечень позивач не висловлював.

Ст. 121 Земельного кодексу України вказує на норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам і у п. г ч. 1 цієї статті зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах в розмірах - не більше 0,25 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, в користуванні позивача ОСОБА_6 фактично перебуває присадибна земельна ділянка площею 0,30 га, хоча за рішенням останньому передано 0,24 га.

Обставини справи також не свідчать про незаконність отримання земельних ділянок ОСОБА_8, в спадкоємців якого відповідач-2 придбав земельні ділянки, тобто не встановлено підстав для визнання недійсним і скасування рішення Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області про передачу спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_8, а тому відповідач-2 ОСОБА_3 є законним власником вказаних вище земельних ділянок і має право вільно володіти своїм майном згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позбавити його цього права шляхом втручання в право на мирне володіння майном згідно сталої практики Європейського суду з прав людини можна тільки з дотриманням гарантій ст. 1 Першого Протоколу, зокрема за умови, що таке втручання є законним, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, і таких захід є пропорційним визначеним цілям (правовий висновок ВСУ в постанові від 16 грудня 2015 року №62510цс15).

При цьому слід відмежовувати невідповідність технічної документації в контексті незаконного набуття особою права власності на землю, якого вона мати не може, від випадків набуття права власності на землю, яка законно має належати особі, але коли є оспореними межі набутої у власність земельної ділянки. Отже саме дотримання межі земельних ділянок належних сторонам є визначальним при вирішенні спору і з'ясуванні порушених прав позивача.

Разом з тим, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

Підстав вважати, що спірні державні акти не відповідають вимогам Закону та порушують права позивача на його земельну ділянку по справі не має, що стороною позивача в суді не доведено.

Підстав для визнання цих державних актів недійсними згідно ст. 152 ЗК України в суді не встановлено.

В чому саме полягає перетин меж земельних ділянок сторін і, яким чином це впливає на правильність визначення меж земельних ділянок в спірних державних актах, з поданих доказів не вбачається.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення його прав в суді на основі доказів не доведено, підстав вважати, що відповідач -2 протизаконно всупереч вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України набув у власність земельну ділянку у суду немає, а тому позбавити його права власності на земельні ділянки суд не вважає за можливе.

Крім того, розглядаючи заяву відповідача ОСОБА_3 щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити, що згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16.

Суд уважає, що позивач ОСОБА_6 не міг не знати про те, що користується земельною ділянкою іншого розміру, ніж визначено державним актом, оскільки брав участь при виготовленні зазначеного документа та фактично користується земельною ділянкою в більшому розмірі та інших межах, ніж визначено правовстановлюючим документом.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд зазначає, що згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частина 2 цієї статті встановлює, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з нормами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації.

Частина 2 ст.152 Земельного Кодексу України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні встановлено, що господарські споруди позивача частково знаходяться на земельній ділянці відповідача-2, що є незаконним та порушує права відповідача-2 на вільне користування своєю власністю, а відтак вимоги відповідача-2 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання позивача демонтувати тимчасові господарські будівлі та паркану є обґрунтованими і підлягають задоволенню, є вірним способом захисту в розумінні ст.16 ЦК України.

Доводи відповідача щодо знаходження на належній йому земельній ділянці саме тимчасових господарських будівель стверджується наданою позивачем фотографією (а.с.108,109) та суд не уважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобовязати позивача ОСОБА_6 демонтувати господарські будівлі та споруди, які не є тимчасовими.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено, слід стягнути з позивача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,21 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_6 до Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсними державних актів на право власності на землю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинення певних дій задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна),34 Машівського району Полтавської області, усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0292, :01:001:0293, що розташовані в с. Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 32, Машівського району Полтавської області та належать ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу серія та номер: 1565 від 12.07.2013 та 1568 від 12.07.2013.

Зобов'язати ОСОБА_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна),34 Машівського району Полтавської області демонтувати тимчасові господарські будівлі та паркан, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0292, що розташована в с. Михайлівка, вул.Центральна (Леніна),32, Машівського району Полтавської області та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1565 від 12.07.2013.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,21 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце проживання (згідно паспортних даних): с. Михайлівка Машівського району Полтавської області, паспорт громадянина України серія КН №863487 виданий Машівським РВ УМВС України в Полтавській області 25.02.1999 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач-1 Михайлівська сільська рада Машівського району Полтавської області, місце знаходження: 39443, с. Михайлівка, вул. Молодіжна,17 Машівський район Полтавська область, .

Відповідач-2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстроване місце проживання (згідно паспортних даних): с. Михайлівка, вул. Леніна,69 Машівський район Полтавська область паспорт громадянина України серія КО №544211 виданий Машівським РВ УМВС України в Полтавській області 05.02.2004 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, поштовий індекс 39443.

Повний текст Рішення складено 27.08.2018 року.

Суддя С.М.Косик