Справа № 408/7264/16-ц
Провадження № 22ц/782/231/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, липня місяця, 04-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року у цивільній справі (№ 408/7264/16-ц суддя І інстанції Соболєв Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Бараниківської сільської ради Біловодського району Луганської області, треті особи: Біловодська районна державна адміністрація Луганської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовною заявою до Бараниківської сільської ради Біловодського району Луганської області, треті особи: Біловодська районна державна адміністрація Луганської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що вона є рідною дочкою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, зокрема, входить селянське (фермерське) господарство «Геркулес» як цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_4 та оформлення спадкових справ щодо решти спадкового майна підтверджується виданим спадкоємцю свідоцтвом про право на спадщину за законом. Селянське (фермерське) господарство «Геркулес» є юридичною особою, дата проведення державної реєстрації 10.12.1997 року, що підтверджується копією виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія НОМЕР_2. Єдиним засновником і власником даного селянського (фермерського) господарства був ОСОБА_4, відповідно до положень Статуту у новій редакції, зареєстрованого державним реєстратором 28 грудня 2012 року, номер запису № 2000436. Постановою державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори Анохіна О.О. від 29 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілісний майновий комплекс фермерського господарства «Геркулес» у зв'язку з неможливістю встановити склад спадкового майна. Просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно померлого ОСОБА_4, батька ОСОБА_1, а саме: селянське (фермерське) господарство «Геркулес» як цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: вул. АДРЕСА_1, ідентифікаційний код юридичної особи 25353900, дата проведення державної реєстрації 10.12.1997 року в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на 100% Статутного капіталу селянське (фермерське) господарство «Геркулес» як цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Луганської області, 92830, ідентифікаційний код юридичної особи 25353900, дата проведення державної реєстрації 10.12.1997 року в порядку спадкування за законом.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено, було визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на цілісний майновий комплекс та 100 % статутного капіталу фермерського господарства «Геркулес», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код юридичної особи: 25353900, дата проведення державної реєстрації: 10.12.1997 рік.

Не погодившись із вказаним рішенням, керівник Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20.02.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Бараниківської сільської ради Луганської області, за участю третіх осіб Біловодської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на цілісний майновий комплекс та 100% статутного капіталу ФГ «Геркулес» у порядку спадкування за законом. Вирішити питання по судовим витратам. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що оскаржуване судове рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме Біловодський районний суд за відсутності належних доказів ухвалив рішення про визнання за позивачем права власності на цілісний майновий комплекс та 100 % статутного капіталу ФГ «Геркулес», не зазначивши при цьому перелік майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу, що не відповідає вимогам закону в частині повноти, ясності та чіткості судового рішення. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б наявність правовстановлюючих документів на майно, що належало спадкодавцеві, крім державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник прокуратури в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та представника позивача, представника держгеокадастру, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Бараниківської сільської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4, на момент смерті ОСОБА_4 йому, серед іншого майна, також належав цілісний майновий комплекс фермерського господарства «Геркулес», у якого в постійному користуванні знаходилось 41,8 гектарів землі, розташованої на території Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області. Дане господарство є юридичною особою, що підтверджується копіями довідок, випискою та витягом з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців. Єдиним власником та засновником цього господарства був померлий батько позивача, що крім цього підтверджується статутом господарства. Також довідкою ФГ «Геркулес», виданою членами господарства Зябрєвими, підтверджується факт, що померлому ОСОБА_4 у статутному фонді господарства належало 100% капіталу. Свідоцтвами про право на спадщину, виданими державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохіна О.О. на спадкове майно (житловий будинок та земельні ділянки) після смерті ОСОБА_4 на ім'я позивача, підтверджується факт, що вона прийняла спадщину після смерті батька. Із постанови державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 вересня 2016 року № 936/02-31 вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на фермерське господарство «Геркулес» через неможливість визначення складу спадкового майна. Дана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій свідчить, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, тому суд, вважає позов обґрунтованим та таким, що слід задовольнити.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для винесення рішення про право спадщини - адже ця ситуація потребувала судового рішення, у нотаріальному порядку оформити спадщину спадкоємець не міг - нотаріусом було відмовлено у цьому. Суд враховує і те, що статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство»до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Відповідно до ч. 3 статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону.

При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Що ж до доводів апелянта - то аналізуючи зміст оскаржуваного рішення суду колегія суддів звертає увагу на те, що у мотивувальній частині цього рішення дійсно міститься певний текст, що суперечить встановленим по справі обставинам - суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні про те, що саме у цілісного майнового комплексу «Геркулес» «в постійному користуванні знаходилось 41,8 гектарів землі, розташованої на території Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області (див. державний акт Серії НОМЕР_1)». Це твердження суперечить фактичним обставинам справи - адже державний акт серії НОМЕР_1, що був виданий 13 листопада 1997 року Біловодською РДА підтверджує лише право на постійне користування землею (земельною ділянкою на території с. Данилівка Данилівської сільської ради площею 41,8 га) саме громадянина України ОСОБА_4, як фізичної особи. Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право - ця обставина відповідає і правовій позиції у справі №6-2329цс16, яка підлягала обов'язковому врахуванню судом першої інстанції при складенні мотивувальної частини рішення. Проте, оскільки відповідно до правил статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а ст. 56 ЦПК регламентовано участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб таким чином, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Колегія суддів враховує тут, що мотивуючи право на подання скарги по цьому рішенню прокурор посилався саме на порушення права власності та користування державною землею, на те що розпорядником земель є головне управління держгеокадастру в Луганській області - і що оскаржуваним рішенням створено передумови для незаконного використання земель державної власності. Предметом заявленого позову було визнання за ОСОБА_1, як донькою спадкодавця права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_4, а саме на селянське (фермерське) господарство «Геркулес» як цілісний майновий комплекс - саме у межах зазначених позовних вимог і було вирішено цю справу. З статуту та наявної у матеріалах справи копії довідки вбачається, що померлий засновник СФГ "Геркулес" ОСОБА_4 мав частку у статутному фонді капіталі СФГ у розмірі 100 відсотків (а.с.28, 31). Відповідно до п. 4.6 Статуту було визначено що успадкування господарства як цілісного майнового комплексу або його частини здійснюється відповідно до закону. Судовим рішенням не вирішувалось питання щодо входження певних земельних ділянок чи іншого державного майна до складу цілісного майнового комплексу фермерського господарства, а отже немає підстав для висновків про порушення оскаржуваним рішенням законних прав та інтересів інших осіб - крім головного управління держгеокадастру в Луганській області. Отже викладені у апеляційній скарзі міркування про можливі порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів є припущеннями, що не заслуговують на увагу, виключення з мотивувальної частини судового рішення помилкового твердження унеможливить порушення прав держави у цей спосіб, колегія суддів за таких обставин не вбачає підстав для скасування рішення суду у повному обсязі - адже право позивачки як спадкоємиці першої черги на спадкування усього належного спадкодавцю майна - цілісного майнового комплексу СФГ та статутного капіталу фермерського господарства після смерті її батька як спадкодавця підлягало судовому захисту з огляду на відмову нотаріуса у оформленні спадщини. Позивачка та СФГ «Геркулес» не позбавлені права у подальшому вирішувати питання щодо щодо оформлення права користування земельною ділянкою у встановленому порядку. Немає підстав для висновків щодо порушення норм матеріального права при вирішенні судом позовних вимог про визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на цілісний майновий комплекс СФГ та на статутний капітал фермерського господарства, а тому в цій частині підстави, для скасування ухвалених у справі судових рішень відсутні. Такий висновок відповідає і практиці ВСУ з подібних питань, що зокрема знайшов свій вираз у рішеннях по справах за № 6-2329цс16, №6-3113цс15. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20.02.2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини фразу: «, у якого в постійному користуванні знаходилось 41,8 гектарів землі, розташованої на території Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області (див. державний акт Серії НОМЕР_1)». Щодо розподілу судових витрат по справі, то на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Луганської області суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини фразу: «, у якого в постійному користуванні знаходилось 41,8 гектарів землі, розташованої на території Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області (див. державний акт Серії НОМЕР_1)». У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 960 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Головуючий

Судді