Дата документу 10.07.2018
ЄУ № 419/1423/18
Провадження №2-о/420/204/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судового засідання Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа - Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08.06.2018 вказана цивільна справа була передана на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області за підсудністю в порядку ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.07.2018 справу прийнято до провадження Новопсковського районного суду Луганської області, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Хрустальний (Красний Луч) Луганської області помер чоловік заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті - серцева недостатність, гіпертонічне захворювання. З метою належної реєстрації смерті заявник звернулася до Новоайдарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але отримала відмову, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник заявника в заяві просив справу розглянути без його участі та участі заявника.

Представник заінтересованої особи надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новоайдарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 30.05.2018 за вих. № 1434/1721-105 заявнику відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 за наданим документом на підтвердження смерті останнього, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4, виданого 27.01.2000 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Міусинськ Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданим 29.09.1978 Міусинською міською радою Ворошиловградської області.

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 21.01.2000 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Красове Тихвинського району Ленінградської області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 представник заявника надав лікарське свідоцтво про смерть №25, видане 13.04.2018 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території - «Государственным учреждением «Краснолучская центральная городская многопрофильная больница «Княгининская» (російською мовою). Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, причина смерті: серцева недостатність, кардіосклероз постінфарктний, гіпертонічна хвороба.

Також на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 представником заявника до матеріалів справи додано накладні на придбання ритуального приладдя, фотокартки з кладовища.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи представника заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги про встановлення факту смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа - Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Красове Тихвинського району Ленінградської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, Україна, причина смерті - серцева недостатність, кардіосклероз постінфарктний, гіпертонічна хвороба.

Заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий 27.01.2000 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник заявника - ОСОБА_2, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_5 від 22.02.2018, місцезнаходження: АДРЕСА_2.

Заінтересована особа - Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Дружби, 1, смт. Новоайдар Луганської області, .

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька