Провадження №2/522/6023/18
Справа № 522/6375/18
ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________________________________________________________
14 грудня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
в складі: судді - Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивач, 12.04.2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 до досягнення ним 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 17 листопада 2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 жовтня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Луганськ шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір'ю.
Позивач також зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач повністю перестав цікавитись сином. Участі у духовному та фізичному вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги чи будь-якої іншої не надає. ОСОБА_3 байдужий до життя своєї дитини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2018 року позов залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.
Після усунення недоліків позивачем, ухвалою суду від 20.06.2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання 12.07.2018 року.
У підготовчому засіданні 12.07.2018 року було оголошено перерву на 09.10.2018 року.
Протокольною ухвалою суду від 09.10.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 14.12.2018 року.
Від представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшли письмові пояснення до позову в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що позивачкою не вказано держави прямування та не зазначено часового проміжку перебування неповнолітнього ОСОБА_4 за кордоном.
У судове засідання 14.12.2018 року сторони не з'явились. Про час та місце розгляду сповіщались у відповідності до вимог законодавства. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнит проти заочного розгляду справи не заперечує.
Від представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності письмові пояснення підтримують та просять суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Останній день для складення повного тексту рішення припав на неділю 23.12.2018 року, 24.12.2018 року та 25.12.2018 року були вихідними днями, тому повнй текст рішення суду складено наступним робочим днем після вихідних, а саме 26.12.2018 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, 17 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1332 від 17 листопада 2007 року та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3.
Під час шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 видане виконавчим комітетом Розкішнянської сільською радою Лутугинського району Луганської області Україна.
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20.10.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

У зв'язку із тимчасовою окупацією м. Луганськ ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 переїхала до м. Одеси, де разом із сином стали на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідками від 25.10.2017 року за № та №000037982.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною п'ятою ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий.

Як вбачається з рішення Старобільського районного суду Луганської області від 20.10.2014 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, якого залишено на проживанні з позивачем.

Позивач відзначає, що зв'язатися з колишнім чоловіком не можливо, проте доказів того, що батько дитини проживає на тамчасово окупованій території та спроб матері поспілкуватися з ним для отримання дозволу для виїзду дитини, суду не надано.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З того часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, у тому числі здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред'явлення зокрема рішення суду по надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків.

ОСОБА_2 не зазначила в яку саме державу буде здійснювати виїзд із неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та не відзначила конкретно початок періоду, адже просить лише до 16-річчя сина.

Крім того, позивач не підтвердила необхідність виїзду дитини, не довела, що виїзд дитини буде відповідати найкращим її інтересам.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 76-83, 258, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 26.12.2018 року.

Суддя В.Я.Бондар