Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/3500/14-ц

провадження № 61-29304 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»;

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві Чорний ВолодимирВікторович;

заінтересована особа - ОСОБА_6;

представники заінтересованої особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі судді Гаращенка Д. Р. від 20 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві Чорного В. В., заінтересована особа - ОСОБА_6

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Диби О. В. від 08 серпня 2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено справу до розгляду.

Не погоджуючись із указаною ухвалою районного суду, 27 вересня 2017 року представник ОСОБА_6- ОСОБА_7 - звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яку підписав його представник ОСОБА_7, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у вищевказаній справі відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 вже звертався до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року і ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року його апеляційну скаргу відхилено, а оскаржувану ухвалу районного суду залишено без змін. У зв'язку з цим апеляційний суд на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки є ухвалу суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги у тій самій справі і цієї ж особи.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження за його апеляційною скаргою, неправомірно оцінив ситуацію та дійшов неправильного висновку щодо недобросовісності здійснення ним своїх процесуальних прав та обов'язків, оскільки він, попередньо звертаючись до суду, не оскаржував одні і ті самі питання, як зазначає у своїй ухвалі суд. Тобто апеляційний суд допустив помилку, оскільки предмет оскарження був відмінний від попереднього під час оскарження ухвали районного суду. Таким чином, апеляційний суд незаконно повернув йому апеляційну скаргу, чим порушив основоположні принципи судочинства, а також норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтю 6, де вказується, що «Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом».

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за скаргою ПАТ «Кредит Європа Банк» на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві Чорного В. В., заінтересована особа - ОСОБА_6, та призначено справу до розгляду.

Не погоджуючись із указаною ухвалою районного суду, представник ОСОБА_6- ОСОБА_7 - звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне визначення підсудності цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6- ОСОБА_7 - відхилено, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишено без змін (а. с. 54).

27 вересня 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року (а. с. 60-61).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яку підписав його представник ОСОБА_7, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у вищевказаній справі відмовлено (а. с. 66).

Колегія суддів погоджується з таким судовим рішенням.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

За таких обставин апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яку підписав його представник ОСОБА_7, вірно застосувавши положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що оскільки ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу заявника відхилено, а оскаржувану ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишено без змін, то повторний розгляд апеляційної скарги цієї особи на це саме рішення чи ухвалу суду положеннями норм ЦПК України не передбачено.

Посилання касаційної скарги на те, що повторна апеляційна скарга на ухвалу районного суду від 08 серпня 2017 року подана з іншого процесуального питання, безпідставні, так як у кожній апеляційній скарзі ставилося питання про незгоду з ухвалою районного суду у частині визначення підсудності цієї справи.

Доводи касаційної скарги про обмеження права на суд також не заслуговують на увагу, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк