ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/606/18 Справа № 209/507/17 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року в розмірі 13628,75 доларів США, що за курсом 27,20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 лютого 2017 року складає 370702,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13628,75 доларів США, а також сплачений судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 10 вересня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007-176, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25000 доларів США на термін до 10 вересня 2012 року, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та порядку, встановленому кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язання за договором №2007-176 від 10 вересня 2009 року були укладені договори поруки між ПАТ КБ «ПрвиатБанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожним окремо. Проте в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1З свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядки та строки, у зв'язку з чим станом на 13 лютого 2017 року утворилась заборгованість у сумі 59471,06 доларів США, яка складається з 13628,75 доларів США - заборгованість за кредитом, 24735,78 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 21106,53 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року в розмірі 13628,75 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13628,75 доларів США, що за курсом 27,20 грн. за 1 долар, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 лютого 2017 року, складає 370702, грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано невиконанням відповідачами кредитних зобов'язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не досліджено та не враховано ряд питань, від яких залежить законність та правильність даної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2007-176, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 25000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути банку до 10 вересня 2012 року суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти в розмірі 17% річних за користування кредитом, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 32% річних на дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, що підтверджується кредитним договором (а.с. 18-21).

У забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1своїх зобов'язань за кредитним договором № 2007-176, 10 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, а також між Банком та ОСОБА_2 були укладені окремі договори поруки, а саме договір поруки № 2007/176-1, та №2007-176 згідно якого поручителі зобов'язалися відповідати солідарно з відповідачем ОСОБА_1 за всіма його зобов'язаннями по кредитному договору № 2007-176від 10 вересня 2007 року (а.с. 25, 25 зворот).

Так, станом на 13 лютого 2017 року заборгованість за тілом кредиту ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року становить 13628,75 доларів США, яка еквівалента 370702,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с. 6-9).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №2007-176 від 10 вересня 2007 року відповідач ОСОБА_1 здійснив останній платіж 22 листопада 2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-9).

Згідно п. 2.3.3 кредитного договору позивач має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору.

В зв'язку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до договорів поруки взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_1, але ці зобов'язання залишилися невиконаними, а також сам позичальник ухилився від погашення кредиту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про порушення права Банку.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобов'язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб, а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, судом встановлено, що Банк звертаючись до суду із вказаним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителів суми заборгованості за кредитним договором, але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Враховуючи те, що позичальник ОСОБА_1 не виконав умови своїх зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню, як з боржника так із поручителів окремо.

У зв'язку з чим рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року в розмірі 13628,75 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13628,75 доларів США, що за курсом 27,20 грн. за 1 долар, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 лютого 2017 року, складає 370702 грн., в решті рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення ОСОБА_3 з якого заочним рішенням стягнено заборгованість як з поручителя, в судовому засіданні він чітко зазначив, що не був поручителем за кредитним договором по цій справі, а отже це є підставою для скасування заочного рішення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи наявна копія договору поруки (а.с. 25), відповідно до якої ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань саме за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при звернені до суду порушено строк позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості за спірним кредитним договором був внесений 31 липня 2014 року, з позовом банк звернувся 27 лютого 2017 року, тобто у межах трирічного строку, а отже строк позовної давності банком не порушено.

Що стосується рішення суду про розподіл судових витрат то колегія суддів вважає його правильним, законним і обгрунтованим, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року в розмірі 13628,75 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13628,75 доларів США, що за курсом 27,20 грн. за 1 долар, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 лютого 2017 року, складає 370702 грн. (триста сімдесят тисяч сімсот дві грн.).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко