АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1327/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 39 Смоляр О.А. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року . м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі суддів :

Храпка В.Д., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря

Матюхи В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року, постановленого під головуванням судді Смоляра О.А., у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа : ОСОБА_9 про визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2016 року придбав у відповідача транспортний засіб Nissan, модель X-Trail, тип легковий універсал-В, кузов № НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_2, зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 22.02.2011 року.

Позивач зазначає, 29 вересня 2016 року відповідач видав на його ім'я та на ім'я ОСОБА_10 генеральну довіреність, якою уповноважив кожного діяти самостійно та вчиняти від імені ОСОБА_8 правочини ( в тому числі договори купівлі-продажу, застави, міни, передачі в найм (оренду), позичку, тощо) щодо вказаного автомобіля. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1453.

Тобто, договір доручення на підставі якого було видано довіреність від 29.09.2016 року є удаваним правочином в розумінні ч. 1 ст. 235 ЦП України, оскільки сторони насправді вчинили договір купівлі-продажу транспортного засобу, що підтверджується розпискою наданою відповідачем позивачу в моменту посвідчення генеральної довіреності.

Поскільки відповідач не визнає право власності на транспортний засіб за позивачем, тому він змушений звернутися до суду із позовом.

З таких підстав просив суд визнати договір доручення від 29.09.2016 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, на підставі якого 29.09.2016 року була видана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1453 удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля Nissan, модель X-Trail, тип легковий універсал-В, кузов № НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_2, зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 22.02.2011 року, що укладений між ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_7 з другої сторони та визнати за ОСОБА_7 право власності на автомобіль Nissan, модель X-Trail, тип легковий універсал-В, кузов НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_2 та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на автомобіль Nissan, модель X-Trail, тип легковий універсал-В, кузов № НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_2, зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 22.02.2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_7 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що при постановленні рішення та задоволенні позову суд першої інстанції послався на факт видачі довіреності відповідачем на ім'я позивача та дійшов висновку, що видача довіреності доводить факт виникнення права власності на автомобіль у позивача.

Також судом не було враховано, що вказаний автомобіль згідно договору застави № б/н від 14.06.2013 року був переданий ОСОБА_8 апелянту в заставу в забезпечення грошового зобов'язання за договором позики від 14.06.2013 року., який є дійсним.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і дотримання норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Проте таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що генеральна довіреність, на підставі якої відповідач уповноважив позивача самостійно вчиняти від імені ОСОБА_8 правочин щодо оспорюваного автомобіля є по суті договором купівлі-продажу, а тому позивач має на його право.

Але такі висновки суду не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року ОСОБА_8 видав на ім'я ОСОБА_7 та на ім'я ОСОБА_12 генеральну довіреність, якою уповноважив кожного із них діяти самостійно та вчиняти від імені ОСОБА_8 правочини (в тому числі договори купівлі-продажу, застави, міни, передачі в найм (оренду), позичку, тощо) щодо автомобіль Nissan, модель X-Trail, тип легковий універсал-В, кузов № НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_2.

Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1453.

Звертаючись із позовом про визнання права власності на автомобіль, позивач посилався на те, що генеральна довіреність , яка посвідчена нотаріально і якою відповідач уповноважив його на вчинення дій є удаваним правочином і відповідно до вимог ст. 235 ЦК України є договором купівлі-продажу.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( технічний паспорт).

Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено: якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин було вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами, щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України ( в редакції, яка діяла на час постановлення судового рішення) позивач, заявляючи вимоги про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що на його думку є удаваним; 2)спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином , тобто відсутність у сторін іншої мети ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів у підтвердження своїх позовних вимог, крім копії довіреності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа : ОСОБА_9 про визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: