АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/4538/18

Провадження № 22-ц/790/4489/18

29 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Український державний університет залізничного транспорту

третя особа - Міністерство освіти і науки України, Кабінет Міністрів України

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 червня 2018 року (суддя Букреєва І.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа - Міністерство освіти і науки України, Кабінет Міністрів України про стягнення невиплаченої стипендії, -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Українського державного університету залізничного транспорту про стягнення невиплаченої стипендії.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року він навчався у вищому навчальному закладі - Українському державному університеті залізничного транспорту, на денній формі навчання, за рахунок коштів державного бюджету, спеціальність «транспортні технології», до якого був зарахований поза конкурсом, на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Зазначав, що факт наявності підземного стажу роботи батька, ОСОБА_3, більше 15 років надавав йому право на отримання протягом навчання соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, навчальний заклад, всупереч вимогам законодавства, за вказаний період виплачував йому лише академічну стипендію, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, що підтверджується довідкою навчального закладу про стипендію. А саме, за період навчання з вересня 2013 року по червень 2017 року йому була нарахована та виплачена стипендія на загальну суму 25399,35 гривень, загальна сума соціальної стипендії, яку відповідач повинен був виплатити йому за цей період складає 56809 гривень. Сума заборгованої соціальної стипендії складає 31409,65 гривень яку ОСОБА_1 і просив стягнути з відповідача.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.06.2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано відсутністю правових підстав для виплати соціальної стипендії через відсутність бюджетного призначення на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі. Апеляціна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що його право на отримання коштів не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не направив.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судова колегія вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанцї виходив з того, що університет є бюджетною установою, відповідно його фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Розмір соціальної стипендії, порядок їх призначення і виплати встановлюються КМУ. Через відсутність коштів бюджетного призначення на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та порядку такого виду забезпечення, університет не мав правових підстав для нарахування та виплати вказаної стипендії .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року навчався в Українському державному університеті залізничного транспорту на денній формі навчання за рахунок державного замовлення, спеціальність «транспортні технології», зарахований на навчання він був на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

На час зарахування позивача до цього навчального закладу, його батько ОСОБА_3, мав стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 17 років, 8 місяців, 6 днів.

Відповідно до наказу від 29.06.2017 року № 278с, позивач закінчив навчання в Університеті у зв'язку з отриманням ступеня бакалавра за напрямом 6.070101 - транспортні технології.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про освіту» студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції на 01 вересня 2014 року, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 10 цього Закону передбачено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок), для вирішення питань з призначення та позбавлення академічної або соціальної стипендії, надання матеріальної допомоги учням, студентам, курсантам ВНЗ, заохочення кращих з них за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній та науковій діяльності, навчальні заклади утворюють стипендіальні комісії.

Пунктом 18 цього Порядку встановлено, що особи, які вперше претендують або поновлюють право на призначення соціальної стипендії, подають стипендіальній комісії документи, що підтверджують їх право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення згідно з нормативно-правовими актами.

Згідно довідок виданих Українським державним університетом залізничного транспорту, що містяться в матеріалах справи (а.с.10-14) , позивачу була нарахована та фактично виплачена стипендія за період з вересня 2013 року по серпень 2017 року у розмірі 23 399,35 гривень.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік» Про державний бюджет України на 2015 рік", «Про державний бюджет на 2016 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2013 року становив -1147 гривень, з 01.12.2013 року - 1218 гривень, у 2014 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2014 року - 1176 гривень, у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складав з 01.01.2015 року у розмірі 1218 гривень, з 01.12.2015 року - у розмірі 1378 гривень, у 2016 році з 01.01.16 року -1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, та з 01.12.2016 грудня -1600 гривень.

01.01.2017 року вступив в дію Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплат соціальної стипендії студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затверджених постановою КМУ №1045 від 28.12.2016 року «Про деякі питання соціальних стипендій студентам(курсантам) вищих навчальних закладів», згідно якого соціальна стипендія для студентів , батьки яких мають стаж підземної роботи більше 15 років у вищих навчальних закладах ІІІ - ІV рівня акредитації виплачується щомісяця у розмірі 1000 гривень.

Таким чином, всупереч вимогам частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені дії відповідача призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого ОСОБА_1 недоотримав стипендію в розмірі 31409,65 гривень ( а.с. 3 - 4 ).

01.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Університету щодо виплати стипендії у відповідному розмірі.

Проте Український державний університет залізничного транспорту відмовив у задоволені заяви, посилаючись на відсутність в Університеті фінансування з державного бюджету для здійснення виплат, передбачених ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, а також закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2006 року (заява №63134/00) встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування (матеріальний інтерес) щодо отримання виплат, але вони йому сплачені не були.

Зважаючи на вказане, норма закону, на підставі якої позивач був зарахований на навчання до Українського державного університету залізничного транспорту повинна була б застосовуватися і в частині гарантованої йому виплати соціальної стипендії, про яку йшлося.

Що стосується посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати позивачу стипендії та посилання на норми законів про державний бюджет України, що знову ж звужували дію згаданої норми закону і ставили її дію в залежність від бюджетного фінансування та додаткових вольових актів органів державної влади та установ (Кабінету міністрів України, міністерства, навчального закладу, тощо), то слід вказати що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань п. 35 рішення у справі "Бурдов проти Росії" від 7.05.2002 року (заява N 59498/00), п. 26 рішення у справі "Кечко проти України" (Заява N 63134/00) від 8 листопада 2005 року.

Чітка і недвозначна норма закону підлягає застосуванню зважаючи на вищість закону над підзаконними нормативно-правовими актами.

Крім цього, відповідно до п. 184 Рішення Європейського суду з прав людини «Броньовський проти Польщі» (заява №31443/96) від 22.06.2004 року, принцип Верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно відсутність бюджетних коштів не може бути перешкодою у виконанні чіткої та передбачуваної норми закону.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 червня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Українського державного університету залізничного транспорту, третя особа - Міністерство освіти і науки України, Кабінет Міністрів України про стягнення невиплаченої стипендії - задовольнити.

Стягнути з Українського державного університету залізничного транспорту ( , МФО 351629, р/р 108103 в ПАО «Мегабанк» ) на користь ОСОБА_1 ( прож. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 ) не нараховану та невиплачену суму стипендії у розмірі 31 409,65 гривень за період з вересня 2013 року по червень 2017 року.

Стягнути з Українського державного університету залізничного транспорту ( , МФО 351629, р/р 108103 в ПАО «Мегабанк» ) на користь ОСОБА_1 ( прож. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 704,80 гривень за подання позову та 1057,20 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

А.В. Котелевець