ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/56/17
провадження № 2/753/1806/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О. сторін:

представника позивача КУРИШКО К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство « Універсал Банк » звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 908 доларів США 96 центів, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 25 233 доларів США 34 центи та заборгованості по відсоткам у розмірі 3 675 доларів США 62 центи.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 звернулась з зустрічними позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » про визнання договору поруки припиненим, та просила суд визнати припиненим договір поруки № 053 - 2008 - 1738 - Р / 2 від 28 травня 2008 року укладеного між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством " Універсал Банк " ( правонаступник - ПАТ " Універсал Банк " )

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » - що діє на підставі довіреності від 08 червня 2018 року Куришко Катерина Володимирівна первинні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, щодо зустрічних позов просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилась, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

16 лютого 2018 року за вх. № 8280 до загальної канцелярії суду від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив в якому просить проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_4 та відмовити в задоволенні позову ПАТ " Універсал Банк " та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача Куришко К. В., дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як встановлено судом, 28 травня 2008 року між ВАТ « Універсал Банк », правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 053 - 2008 - 1738 , відповідно до умов якого, позивач надає позичальнику грошові кошти в сумі 60 000 доларів США на строк користування до 10 травня 2028 року, а ОСОБА_6 зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 13, 45 % річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі,відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів у розмірі 60 000 доларів США.

Позичальник скористалася кредитними ресурсами та свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором у визначений у ньому строк позичальник не виконала, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала залишок заборгованості по кредиту та відсотки за користування ним.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 01 квітня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 25 233 доларів США 34 центи та 3 675 доларів США 62 центи - сума відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, судом також встановлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ « Універсал Банк », правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладений договір поруки № 053 - 2008 - 1738 - Р / 2, у відповідності до умов якого, поручитель - відповідач на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_6, які виникають з умов кредитного договору № 053 - 2008 - 1738 від 28 травня 2008 року в повному обсязі цих зобов'язань. Відповідно до умов пункту 1.4 вищезазначеного договору поруки, поручитель - відповідач і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

А п. 4 та п. 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

07 листопада 2014 року позивачем у зв'язку з виникненням заборгованості позичальника звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов'язань відповідно до умов договору поруки, проте дана ОСОБА_4 не виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників ( солідарних боржників ) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь - кого з них окремо.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 908 доларів США 96 центів , яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 25 233 доларів США 34 центів та заборгованості по відсоткам у розмірі 3 675 доларів США 62 центів.

Що стосується зустрічних позовних вимог, про визнання договору поруки припиненим, слід зазначити наступне.

Згідно п. 2. 4 Кредитного договору, забезпеченням виконання якого виступає Договір поруки від 28 травня 2008 року № 035 - 2008 - 1738 - Р / 2, встановлено, що погашення основної суми Кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів.

Під терміном « щомісячний платіж » Сторони розуміють платіж, складається із частини із частини погашення основної суми Кредиту та процентів нарахованих за користування Кредитом за попередній платіжний період.

Під терміном «платіжний період» Сторони розуміють період, що дорівнюють одному календарному місяцю, з дати з дати в яку повинен бути сплачений попередніх щомісячний платіж до дати, до дати встановленої в графіку погашення, для сплати наступного щомісячного платежу. Перший платіжний період відраховується з дня видачі кредиту по день, що передує даті здійснення першого щомісячного згідно Графіку погашення.

Позичальник зобов'язується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої, дати ( включно ) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно п. 2. 1 . 3 Кредитного договору.

При цьому, під терміном « дата погашення щомісячних платежів» сторони розуміють останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця.

Під терміном « дата прострочення сплати суми основного боргу » сторони розуміють перший календарний день, що слідує за вищевказаною датою погашення щомісячного платежу.

Згідно п. 5. 2. 5 Кредитного договору істотним порушенням умов кредитного договору сторони домовилися вважати прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та / або процентів за користування кредитом понад двох місяців.

Відповідно до п. 1. 2 Кредитного договору поручитель посвідчив, що добре відомі усі умови Кредитного договору, та він погоджується з ними.

П. 5. 8 Договору поруки, поручитель підтвердив, що сторони досягли згоди усіх істотних умов договору.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж був вчинений Позичальником 10 квітня 2014 року, а отже за умовами Кредитного договору прострочення за Кредитом виникло лише з 10 червня 2014 року.

07 листопада 2017 року на адреси Позичальника та Поручителів було направлено вимогу попередження про необхідність усунути порушення умов кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом.

Даною вимогою - попередженням Банком було попереджено, що у разі невиконання даної вимоги термін повернення кредиту визначається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Однак, вимога-попередження відповідачкою бла проігнорована.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного Кодексу України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, а саме з 07 січня 2015 року. Таким чином, у зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного Кодексу України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати ( правова позиція Верховного Суду України у справі № 6 - 190 цс 14 )

Отже з позовом до Відповідача Банк звернувся 05 травня 2015 року тобто протягом шести місяців з моменту зміни строку виконання основного зобов"язання, а тому у задоволенні зустрічних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір у розмірі 3 654 гривні 00 копійок..

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України, та ст. ст. 3, 11, 13, 15, 16, 526, 543, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р №2428 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 ) суму заборгованості за кредитним договором № 053-2008-1738 від 28.05. 2008 року у розмірі 28 908 ( двадцять вісім тисяч дев"ятсот вісім ) доларів США 96 центів , яка складається із: - основної суми заборгованості у розмірі 25 233 ( двадцять п"ять тисяч двісті тридцять три ) долари США 34 центів та заборгованості по відсоткам у розмірі 3 675 ( три тисячі шістсот сімдесят п"ять ) доларів США 62 центи .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р №2428 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 ( три тисячі шістсот п"ятдесят чотири ) гривні 00 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

СУДДЯ: ЛЕОНТЮК Л.К.