АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6683/14-ц 22-ц/774/173/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 210/6683/14-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року, яке постановлено суддею Чайкіною О.В. у місті ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позову зазначив, що з 04.06.1988 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

За період шлюбу ними було придбане наступне майно: 18 жовтня 2005 року нерухоме майно - комплекс будівель та споруд, що складається із цегляної нежитлової будівлі, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок № 37, а також 14.08.2008 року - автомобіль Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер АЕ 6097 ЄМ, яке було зареєстроване на праві власності на імя відповідача.

Вважаючи, що вказане майно придбано в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, просив суд визнати це майно спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 частину комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, буд. № 37 та на 1/2 частину автомобіля Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок 37, реєстр. № 9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183, рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільним майном подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку, за кожним із них, на нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок 37, реєстр. № 9126393, № запису 110 в книзі 2додН-183, залишивши комплекс у їх спільній частковій власності.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку, за кожним із них, на рухоме майно - транспортний засіб - автомобіль марки Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3904,00 грн.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2015 року, залишено в силі до їх скасування в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказала на те, що судом не було встановлено джерела походження грошових коштів, за рахунок яких придбано спірне майно, зокрема те, що вказане майно було придбане в кредит, погашення якого після припинення шлюбних відносин з позивачем з 2011 року вона здійснювала самостійно, повністю сплативши кредит. З урахуванням наведеного вважає, що внесок у придбання спірного нерухомого майна складає 75,2%, а внесок позивача складає 24,8%, й відповідно у придбання рухомого майна її внесок складає 83,26%, а внесок позивача 16,74%, а тому висновок суду першої інстанції про рівність часток її та позивача у спільному майні вважає помилковим.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене у справі рушення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 04.06.1988 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.05.2013 року (а.с.4, 125 т. 1).

18 жовтня 2005 року, на підставі договору купівлі-продажу комплексу з розстроченням платежу, відповідачем ОСОБА_2 було придбано комплекс будівель та споруд, що складається із цегляної нежитлової будівлі А-2, загальною площею 245 кв.м., шлакоблочного цеху - Б, загальною площею 119,4 кв.м. шлакоблочного гаражу - Г, загальною площею 160, 1 кв.м., шлакоблочного приміщення охорони - Д, загальною площею 14,5 кв.м., парканів, брами, 1,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок № 37 (а.с.5 т.1).

Вказане нерухоме майно було зареєстроване на праві власності за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26.07.2017 року (а.с.104 т. 1).

Також 14.08.2008 року відповідачем ОСОБА_2 був придбаний автомобіль Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується рахунком № 019 від 14.08.2008 року (а.с.6 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з презумпції належності придбаного за час шлюбу майна - комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок № 37, а також автомобіля Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 до спільної сумісної власності подружжя та можливості його поділу між подружжям в рівних частках та відсутності підстав для відступу від засад рівності часток.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, відповідно до п. 3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами, або працею в набутті цього майна.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, хоча конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, однак зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України в редакції 2004 року, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215ЦПК України в редакції 2004 року, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке є предметом спору, а саме: комплекс будівель та споруд, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок № 37, а також автомобіль Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, було придбано на імя відповідача ОСОБА_2 в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Доказів в спростування наведеного та доказів в підтвердження того, що спірне майно придбано за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 суду ані нею, ані її представником не надано, не містять таких доказів й матеріали справи.

Отже, встановивши, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу й виходячи з відсутності доказів, які б підтверджували факт придбання такого майна відповідачем ОСОБА_2 за кошти, що належать їй особисто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Аналогічні правила поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності закріплено й в ст. 372 ЦК України.

Виходячи з встановлених обставин справи та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поділ майна подружжя за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 ЦК України, ст. 372 ЦК України, виходячи з рівності часток кожного з подружжя в цьому майні, шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину комплексу будівель та споруд, який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, будинок № 37, а також автомобіля Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1, заливши це майно у їх спільній частковій власності, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що судом не було встановлено джерела походження грошових коштів, за рахунок яких придбано спірне нерухоме майно, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

При цьому, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що спірне майно було придбано за грошові кошти, отримані в кредит, погашення якого здійснювалося відповідачем після припинення шлюбних відносин з позивачем самостійно не знімають з майна статусу спільної сумісної власності, оскільки за загальним правилом, передбаченим ч.3 ст. 61 СК України майно, придбане подружжям в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для поділу спірного майна між подружім порівну та наявності підстав для відступу від рівності часток, виходячи з наступного.

Так, Пленумом Верховного Суду України в п. 30 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним» від 21.12.2007 року № 11 розяснено поняття обставин, що мають істотне значення для справи, під яким потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, в порушення вказаних норм закону, відповідач при вирішенні судом питання про поділ майна, не довела обставин, що мають істотне значення для справи, за наявності яких суд мав би підстави для відступу від засади рівності часток при його поділі.

Посилання ж відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона особисто сплатила залишок по кредиту не є обставиною, що має істотне значення для справи в контексті ст. 70 СК України, а тому відповідно не може бути підставою для застосування положень її частини до врегулювання спірних правовідносин або ж відмови в задоволенні позову про поділ майна з цих підстав.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: