Справа № 182/4936/18
Провадження № 2/0182/2753/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.07.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Горболіс Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення документів та виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступні обставини.

Між нею та відповідачем укладено шлюб 28 квітня 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина на даний час проживає разом з нею, що підтверджується довідкою. Вона самостійно несе усі витрати по утриманню доньки, у зв'язку з тим, що батько дитини знаходиться за кордоном на роботі та оформлює постійне проживання на території країни Латвії, що унеможливлює на даний час надання його згоди на виїзд дитини за кордон у консульських установах Латвії. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_4 в Єгипті, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Вона звернулась до відповідача з проханням надати згоду для тимчасового виїзду доньки за кордон, а саме - до Єгипту. Метою поїздки є оздоровлення та відпочинок. Але у зв'язку з тим, що відповідач знаходиться за кордоном на роботі та оформлює постійне проживання на території країни Латвії, це унеможливлює на даний час надання його згоди на виїзд дитини за кордон у консульських установах Латвії, але відповідач надав свою письмову згоду на її електронну адресу. Додатково наголошує на тому, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, порушуватися не будуть. З огляду на ці обставини, вона має намір з 14 липня 2018 року по 14 серпня 2018 року виїхати разом з донькою до Єгипту без згоди відповідача. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. На підставі ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст.157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.З Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст.З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Зі свого боку вона зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір' ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. Враховуючи вищевикладене, звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги змінила в зв»язку з тим, що рішення набуває чинності місяць. Посилаючись на те, що не встигає виїхати за кордон в зазначений в позові час, вимушена була перенести свою відпустку і просить надати їй право виїзду з дитиною за кордон протягом З - х місяців з дня набуття чинності рішенням суду, а саме з 17 серпня 20018 року по 17 листопада 2018 року.

Представник третьої особи уточнені позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити, оскільки вони відповідають інтересам дитини.

Відповідач в судове засідання не прибув, надав електронне звернення на адресу суду, в якому просить справу розглянути без нього, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН „Про права дитини", в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ч.1, 2 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатись до суду, органів державної влади, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків може здійснюватися на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). ОСОБА_4 проживає разом з мамою - позивачкою по справі, оскільки батько знаходиться на заробітках- за кордоном (а.с.6). Відповідач не заперечує у наданні згоди на короткостроковий виїзд дитини за кордон України (а.с.1З, 20), однак, офіційно надати згоду не може в силу викладених вище обставин.

З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. 2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Нікополь Дніпропетровської області, разом з матір'ю та у супроводі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в короткотривалий термін з 17 серпня 2018 року по 17 листопада 2018 року до Єгипту з метою оздоровлення та відпочинку.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 704 грн. 80 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал