Справа № 369/6522/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2193/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 46 19.07.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Яворського М.А.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, державне підприємство «Київське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_3, про визнання недійсними рішень, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року прокурор в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.05.2008 року у справі № 9/257-08 задоволено позов Віто-Поштової сільської ради до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, державного підприємства «Київське лісове господарство», припинено право користування державного підприємства «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення, зокрема в кварталі 50 виділ 5, загальною площею 6,44 га, які знаходяться в межах населеного пункту с. Віта-Поштова. Прокурор вказує, що дане судове рішення не можна вважати юридичним фактом, на підставі якого відбулось припинення права користування земельною ділянкою, оскільки останнє може бути вчинено лише відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в межах повноважень визначеними нормами земельного законодавства, господарський суд Київської області вийшов за межі наданих йому законодавством повноважень та втрутився у виключну компетенцію органу виконавчої влади.

Рішенням 14 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року, з посиланням на вищевказане судове рішення, вищезазначені земельні ділянки віднесено до земель запасу Віто-Поштової сільської ради. Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 березня 2009 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою, надано дозвіл на вибір місця розташування земельної ділянки, затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,7127 га для ведення особистого селянського господарства в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

25 квітня 2009 року ОСОБА_3 отримав державний акт на вказану земельну ділянку. У подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Рішенням Віто-Поштової сільської ради від 18.07.2014 року № 30-87 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,7127 га з земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку в с. Віта Поштова.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київській області із заявою про поділ земельної ділянки площею 0,7127 га із кадастровим номером НОМЕР_1 на дві земельні ділянки площами по 0,7027 га та 0,01 га. В подальшому, державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області до Державного земельного кадастру внесені відповідні зміни, зокрема в результаті поділу утворено дві земельні ділянки площею 0,7027 га та 0,01 га із кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора ОСОБА_4 30.11.2016 року за індексним номером 32647119 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, з кадастровим номером НОМЕР_2 та індексним номером 32646620 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3.

Прокурор вказував, що спірна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», а передача спірної землі у власність фізичній особі відбулась із порушенням земельного законодавства.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати недійсними вказані рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 червня 2008 року, 26 березня 2009 року та 18 липня 2014 року; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про пропуск строку позовної давності не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки держава в особі Кабінету Міністрів України не могла дізнатися про порушення права на спірну земельну ділянку у 2009 році. Про наявні порушення вимог закону та необхідність їх захисту у судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017 році. Крім того вказував, що судом не надано оцінки доказам у справі, не взято до уваги доводи, якими прокурор обґрунтовував свою правову позицію. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до п .11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року у мотивувальній частині судового рішення мають бути наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є відповідальним за це відповідач по справі.

Якщо в ході розгляду справи суд встановить, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, він зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції детально навів позицію прокурора, виклавши її в описовій частині. При цьому жодної оцінки обґрунтованості таких позовних вимог суд не надав. Фактично оскаржуване рішення містить лише обґрунтування пропуску позивачем строку звернення до суду без наведення позиції суду щодо того, чи взагалі позивачем було доведено та обґрунтовано його вимоги.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор вказував на незаконність дій Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, якими фактично безпідставно з його точки зору було вилучено спірні землі з постійного користування ДП «Київське лісове господарство», віднесено їх до земель запасу та передано у приватну власність громадян з подальшою зміною їх цільового призначення. При цьому прокурором свідомо ігнорується той факт, що оскаржуване рішення 14 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 19 червня 2008 року про віднесення зазначеної землі до земель запасу Віто-Поштової сільської ради було прийняте на підставі рішенням господарського суду Київської області від 27.05.2008 року у справі № 9/257-08, яким було задоволено позов Віто-Поштової сільської ради до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство», припинено право користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення, зокрема в кварталі 50 виділ 5, загальною площею 6,44 га, які знаходяться в межах населеного пункту с. Віта-Поштова.

Вказане судове рішення вступило в законну силу, і не було ні скасоване, ні змінене як на час прийняття рішення сільської ради, так і на час розгляду даної справи, відтак воно має силу закону та підлягає виконанню усіма без винятку особами та організаціями в Україні. Заявляючи про те, що дане рішення не може бути враховане в даному випадку, оскільки господарський суд Київської області вийшов за межі наданих йому законодавством повноважень та втрутився у виключну компетенцію органу виконавчої влади, прокурор фактично ініціює перегляд правовідносин, які вже були оцінені та вирішені судом, рішення якого вступило в силу ще у 2008 році, що фактично є порушенням принципу юридичної визначеності.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Оскільки вимоги щодо скасування рішень сільської ради прокурор фактично ґрунтує на невизнанні рішення господарського суду, яке вступило в закону силу, що є неприпустимим, такі позовні вимоги (як і вимоги, похідні від них) є безпідставними та необґрунтованими. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, однак з інших, ніж це зазначив суд першої інстанції, мотивів.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року в частині мотивів його прийняття змінити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

М.А. Яворський