Номер провадження: 22-ц/785/4023/18
Номер справи місцевого суду: 523/7813/17
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Панова Сергія Миколайовича на заочне рішення Суворововського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу та визнання припиненим договору відступлення права вимоги,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з позовом про визнання припиненим договору відступлення права вимоги, мотивуючи це тим, що 04.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (Банком) та ОСОБА_3 (Позичальником) укладено кредитний договір №0; з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №0 від 04.02.2008 року, між ними укладено Іпотечний договір б/н від 04.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі під №264, в силу якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1.

13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_3 по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року.

Крім того за Договором відступлення від 13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги іпотечного договору б/н від 04.02.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Позивач вважає договір факторингу таким, що укладений із порушенням норм чинного законодавства України, яке діяло на час його укладання, внаслідок чого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» позбавлено право вимоги по кредитному договору, і відповідно не може вимагати повернення такого зобов'язання за рахунок предмета іпотеки. Тому дія договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки укладеного 13.02.2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відносно квартири АДРЕСА_1 має бути припинена.

Заочним рішенням Суворововського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов задоволено, визнано недійсним договір факторингу №2 від 13.02.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - у частині прав вимог по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. Визнано припиненим Договір відступлення прав вимог за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - у частині іпотечного договору б/н від 04.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі під №264, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, заступник голови правління Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Панов Сергій Миколайович подав апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду першої інстанції та просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом перщої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання на 29.05.2018 року о 14-30 г., не з"явилася, повідомлялася, подала заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що дізналася про судове засідання 28.05.2018 року і тому не встигає забезпечити участь свого представника.

В судове засідання на 03.07.2018 року о 15-00 г. ОСОБА_3 не з`явилася, повідомлена телефонограмою 27.06.2018 року, про що у журналі телефонограм вчинено відповідну реєстрацію від 27.06.2018 року, присутній в судовому засіданні її представник адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про відкладення розгляду справи повідомивши, що договір представництва з ним укладений 02.07.2018 року і він не встиг ознайомитися з матеріалами справи та відпрацювати правову позицію.

В судове засідання на 17.07.2018 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими не з`явилися. Від представника ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Від ОСОБА_3 надішли заяви в яких вона просила відкласти розгляд справи, посилаючись на можливе позасудове врегулювання спору і на можливу відмову від позову у разі досягнення такого врегулювання.

Присутні в судовому засіданні 17.07.2018 року представник ПАТ «УКрСиббанк» адвокат Прокопішина К.В. та представник ТОВ «Кей-Колект» Галайчук Г.С. категорично заперечували проти чергового відкладення розгляду справи, заявивши, що позасудове мирне врегулювання спору можливо на будь-якій стадіїі рішення суду та не є перешкодою для владнання стосунків. А відмова від позову є самостійною підставою для визнання рішення нечинним і закриття провадження у справі.

Судова колегія приймає до уваги, що цивільна справа слухається понад розумний строк - з травня 2017 року, в тому числі апеляційне провадження відкрито 19.03.2018 року.

Оцінюючи вказані обставини у сукупності і приймаючи до увагу позицію інших учасників справи, судова колегія не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, визнаючи недійсним договір факторингу щодо основного зобов'язання та припиняючи договір про відступлення права вимоги за іпотекою, якою забезпечено основне зобов'язання, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення оспорюваного договору факторингу №2 від 13.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» у частині прав вимог по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 діюче на той час Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 3 квітня 2009 року (далі- розпорядження), не передбачало право фактора придбавати відступну вимогу до фізичної особи не суб'єкта господарювання і тому укладання фінансовою установою (фактором) договору факторингу, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням вказаного Розпорядження, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг». Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- 04.02.2008 року між Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір №0;

- з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №0 від 04.02.2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір б/н від 04.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 264, посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., в силу якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1;

-13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу №2, свої права вимоги за зобов'язаннями позивача по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року;

-13.02.2012 року змінений іпотекодержатель по вищевказаному іпотечному договору на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, i виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно частини другої статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого: (а) постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі- продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, зокрема, щодо статусу боржника, право відступної вимоги до якого є предметом таких договорів.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 та частини п'ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Положення Цивільного кодексу України не містять будь-яких обмежень як щодо сторін договору факторингу, так і виду зобов'язання за яким факторові відступається право грошової вимоги.

Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг не встановлено заборон укладати договори факторингу у інших випадках, крім передбаченої нею уступки права грошової вимоги, яка виплаває з договорів купівлі-продажу товарів.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першоїстатті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції задовольняючи заявлені вимоги про визнання недійсним договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - у частині прав вимог по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 прийшов до помилкового висновку і не врахував, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення, а позивач не довела факту порушення його прав, у зв'язку з укладенням вищезгаданого договору.

Відсутність підстав для визнання недійсним договору факторингу в частині кредитного договору не надає підстав для припинення договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного у забезпечення даного кредитного договору. При укладенні договору відступлення сторонами дотримано досягнуто всіх істотних умов, дотримано законодавства щодо змісту та форми вказаного правочину.

Наведеного суду першої інстанції не врахував і набув хибного висновку про порушення прав позивача укладенням між ПАТ «УкрСиббанк2 та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу № 2 від 13.02.2008 року - у частині прав вимог по кредитному договору №0 від 04.02.2008 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та договору відступлення прав вимог за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року, - у частині іпотечного договору б/н від 04.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі під №264, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору факторингу та визнання припиненим договору відступлення права вимоги.

Разом з тим судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про саму неможливість оскарження договору особою, яка не є його стороною.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Боржник за кредитним договором, право вимоги за яким відчужено первісним кредитором на користь нового кредитора може бути такою заінтересованою особою і оспорювати дійсність договору відступлення права вимоги (факторингу) на підставах, встановлених законом.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене з позивача на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1920 грн. (150% від 1280 грн.)

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Панова Сергія Миколайовича - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу та визнання припиненим договору відступлення права вимоги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 1920 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.07.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш