АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1017/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Ювшина В.І.,

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

ухваленого під головуванням судді Опалинської О.П.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2014 року він дав у борг відповідачу 1000 доларів США на власні потреби до 23.03.2014 року, про що була складена розписка.

Після закінчення строків ОСОБА_6 неодноразово звертався до ОСОБА_5 з вимогою про повернення суми боргу, але відповідач безпідставно ухиляється від своїх зобов'язань.

У зв'язку з чим ОСОБА_6 просив суд стягнути із відповідача на його користь суму позики в розмірі 27040,25 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 27040,25 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу та 540,08 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вимоги якої мотивував тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права і просить скасувати заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на час звернення позивача до суду, повністю розрахувався і ніякої заборгованості перед ним не має. Кошти повертав частинами через батька позивача, оскільки останній працював за кордоном. Крім того зазначає, що позичав кошти в сумі 9000 грн., а не 1000 доларів США про, що свідчить розписка в матеріалах справи.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 заперечує доводи апеляційної скарги та зазначає, що апелянт не надав жодного доказу про повний розрахунок з ним, а позику отримав в доларах США, про що власноручно прописом написав в розписці. Вважає, що районний суд прийняв правильне рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно статей 19 та 176 ЦПК України даний спір за ціною позову віднесений до малозначних.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а тому ОСОБА_5 повинен нести цивільно-правову відповідальність за невиконане ним зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 23.02.2014 року ОСОБА_6 дав у борг відповідачу 1000 доларів США на власні потреби до 23.03.2014 року, про що була складена розписка. Станом на лютий 2017 року ОСОБА_5 кошти взяті в позику не повернув, в зв'язку з чим ОСОБА_6 звернувся до суду з позивом до ОСОБА_5 про захист свого порушеного права та стягнення коштів за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмового доказу (розписки), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей доказ не спростований та є підтвердженням факту укладення сторонами 23.02.2014 року договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши наявність невиконаного боргового зобов'язання та вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що він позичав кошти в гривнях і в нього відсутні будь-які грошові зобов'язання перед позивачем, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не спростовані належними та допустимими доказами.

З розписки про отримання коштів в позику прописом ОСОБА_5 чітко зазначена валюта та її сума за договором позики, в якій зазначена сума 1000 доларів США.

Дійсність розписки відповідач визнає, але доказів про відсутність заборгованості перед позивачем не надав. Підставою для визнання виконаним зобов'язання за договором позики є наявність у боржника оригіналу розписки, або розписка кредитора про отримання ним від боржника суми позики. Таких доказів апелянтом не надано.

Повноваження представника позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, підтверджені відповідними довіреностями на здійснення представництва.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258-259, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року відхилити, а заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених пунктом пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

В.І. Ювшин