Справа № 2/593/327/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до Потуторської сільської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, вказуючи, що після смерті її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, і хоч згідно закону вона є спадкоємцем цієї спадщини, однак розпорядитись нею не може, бо нотконтора відмовила їй у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкодавцям зазначеного майна, звернулася до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, свої позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити.

Представник Потуторської сільської ради Бережанського району Тернопільської області у судове засідання також не з"явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог позивачки заперечень не має.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги письмові заяви сторін та дослідивши представлені ними письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1. підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року спадкові відносини регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, а оскільки батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 то питання про спадкування належного йому майна слід вирішувати, керуючись нормами Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на той час. Що стосується спадкового майна матері позивачки, то питання про спадкування належного їй майна слід вирішувати керуючись чинним нині Цивільним Кодексом України, оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. ст. 524, 529, 548 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого; для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; а згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1223, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивачка разом із своїми дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та своїми батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали в АДРЕСА_1. Цей двір відносився до суспільної групи колгоспного двору, членами якого були: позивачка, її діти- ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та її батьки: ОСОБА_2 і ОСОБА_3, і їм усім на праві спільної сумісної власності належало по 1/5 частині зазначеного будинковолодіння.

Цей факт підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а саме: довідкою № 82, виданою 22 травня 2018 року Потуторською сільською радою Бережанського району Тернопільської області по даних погосподарської книги; інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна - будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та технічним паспортом на вищевказане будинковолодіння, що був виготовлений 15 червня 2018 року Бережанським ОК МБТІ.

Оглянуте у судовому засіданні свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане 27 листопада 1963 року Бережанським відділом ЗАГСу, свідчить про те, що позивачка є дочкою спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а свідоцтво про шлюб НОМЕР_2, видане 8 листопада 2013 року, свідчить про те, що позивачка після реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 своє дошлюбне прізвище- ОСОБА_1 змінила на прізвище свого чоловіка -ОСОБА_1.

Із свідоцтв про смерть видно, що батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а її матір ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1.

І хоч батьки позивачки на випадок своєї смерті не розпорядилися належним їм майном та не складали заповіту, однак позивачка, будучи дочкою спадкодавців та спадкоємицею першої черги, у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу про належність спадкодавцям частини зазначеного будинковолодіння не мала можливості переоформити це майно на себе.

Вищевказані факти підтверджуються оглянутими у судовому засіданні: постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 983/02-31 від 2 липня 2018 року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 2 липня 2018 року.

Таким чином, поскільки в судовому засіданні доведено, що позивачка згідно закону є єдиним спадкоємцем вищевказаного спадкового майна, і хоч вона у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу про належність спадкодавцям частини зазначеного будинковолодіння, не мала можливості офіційно переоформити це спадкове майно на себе, тому суд вважає необхідним задоволити позовні вимоги позивачки і визнати за нею право на спадкове майно, що залишилося після смерті її батьків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, ч.4 ст. 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 1217, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.