Справа № 428/9870/18
Провадження № 2/428/1635/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований син позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2013 року не проживає за даною адресою. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 5, розташованої за адресою: будинок № 1, вул. Шевченко, м. Сєвєродонецьк, Луганської області, що підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло № 5908 від 10.03.1998, виданого житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд»; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі № 71; договором про визначення розміру часток у 2/3 частках квартири, що є спільною сумісною власністю 02.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі № 113 та договором дарування 1/3 (однієї третьої) частки квартири від 02.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі № 114.

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 08.08.2018 № 30880, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання № 994 від 08.08.2018, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, проживає ОСОБА_1, окрім неї з 2013 року ніхто не проживає.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, з урахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2013 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 72 від 09.08.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 5 у будинку № 1 по вулиці Шевченко в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 93400, АДРЕСА_2, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1;

- відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: 93400, АДРЕСА_2, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2.

Суддя І. С. Посохов