Справа № 749/869/18
Номер провадження 2/749/270/18
"02" жовтня 2018 р. м.Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Шаповал З.О.,
з участю секретаря Скорої Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу №749/869/18 за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
01 серпня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк"звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні відсутній, в позовній заяві зазначив, що не заперечує справу розглянути за відсутності представника банку.
Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, а в задоволенні позовної вимоги, щодо стягнення штрафів просить відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
03.05.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав і надав кредитні кошти позичальнику.
21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»).
- 3493 грн. 65 коп. - тіло кредиту;
- 2645 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 7655 грн. 37 коп. заборгованість за пеню;
- 500 грн. 00 коп. - штраф ( фіксована частина);
- 689 грн. 72 коп. - штраф ( процентна складова);
Відповідно до ст.ст. 1048-1050, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 526, ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 610 611, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що відповідач взяв на себе зобовязання по погашенню кредиту згідно договору, але своїх зобовязань не виконав, чим порушуються права позивача, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача штрафу.
Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів (фіксовану частину 500 грн. та процентну складову 689,72 грн), не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.
Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
Крім того, за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік, що передбачено п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПКУкраїн є обов`язковою для судів, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Без заяви відповідача позовна давність, як загальна так і спеціальна, не може бути застосована судом. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року ( 6-738цс15).
Проте, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до пені.
Враховуючи вище викладене, заяву відповідача про зарахування строків позовної давності до пені та розрахунок позивача, стягненні пені з відповідача може бути поведений виключно в межах строку позовної давності, а саме з 01.08.2017 року, що згідно розрахунку позивача становить 1200 грн. 00 коп.
Отже на підставі вище викладеного суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7 339,07 грн, заборгованості, яка складається з: 3493,65 грн тіло кредиту, 2645,42 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200 грн заборгованість за пенею, а в решті позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 551, 258, 226, 525, 526, 527, 530, 615, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 4-7, 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 03.05.2012 року станом на 01.07.2018 року в розмірі 7 339 (сім тисяч триста тридцять дев`ять) грн.. 07 коп.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ - 14360570) судові витрати понесені при зверненні до суду, судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 863,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд Чернігівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя З.О.Шаповал