Постанова

Іменем України

26 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 523/2078/16-ц

провадження № 61-25504св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Фальчука В. П., Кравця Ю. І., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,в якому просила стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) сплачений аванс у розмірі 14 000,00 грн за укладеним договором, та неустойку за період часу з 21 червня 2015 року по 10 лютого 2016 року, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 98 280,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 02 червня 2015 року ОСОБА_4 замовила у відповідача металопластикові вікна з підвіконниками та відливами, з установкою та демонтажем старих вікон, підвіконників та відливів. Строк виконання договору був визначений за домовленістю сторін - до 20 червня 2015 року.

Позивач зазначає, що відповідач вікна виготовила неякісно, тому ОСОБА_4 відмовилася їх приймати. У зв'язку із цим ФОП ОСОБА_5 порушила строки виконання договору, і тому вона зобов'язана сплатити вказану вище неустойку, а саме - 3 % від вартості робіт.

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений аванс у розмірі 14 000,00 грн, неустойку у розмірі 98 280,00 грн та судові витрати у розмірі 1 122,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач виготовив неякісні металопластикові вікна (в результаті чого позивач відмовилася їх прийняти), не встановив їх у визначений у договорі термін, а тому зобов'язаний повернути отриманий аванс та сплатити неустойку.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено.

Заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 235,30 грн

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі і не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

24 січня 2016 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року та передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванню судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 червня 2015 року СПД - ФОП ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір підряду, за умовами якого підрядник зобов'язалася провести заміри віконних пройомів, за цими замірами виготовити і доставити металопластикові вікна, демонтувати старі вікна, підвіконники та встановити нові.

Замовник взяла на себе зобов'язання оплатити аванс у розмірі 14 000,00 грн, а після закінчення робіт доплатити всю грошову суму. Загальна вартість робіт склала 16 897,00 грн.

Договором встановлений строк доставки виготовлених вікон - до 20 червня 2015 року.

Пунктом 6.2 договору підряду передбачено, що у разі, якщо замовник має претензії щодо кількості або якості виготовлених металопластикових вікон, він зобов'язаний протягом 14 днів з дня прийняття товару заявити підряднику претензію в письмовій формі, з зазначенням недоліків неякісного товару.

12 червня 2015 року виготовлені металопластикові вікна були доставлені замовнику, яка в порушення пункту 6.2 Договору підряду відмовилася їх прийняти у зв'язку із тим, що вікна були виготовлені не якісно: штапики в місцях з'єднання мали прогалини; на віконних профілях були подряпини; шви грубо запаяні, на одному із вікон був тріснутий склопакет.

У зв'язку з відмовою замовника прийняти виконану роботу підрядник забрала металопластикові вікна для усунення встановлених недоліків.

Встановлено, що 16 червня 2015 року відповідач знову доставила металопластикові вікна, які замовник відмовилася прийняти у зв'язку із тим, що виявлені раніше недоліки усунуті не були.

ФОП ОСОБА_5 стверджує, що вікна були доставлені замовнику якісні, оскільки були виправлені виявлені у них недоліки, але позивач відмовилася їх прийняти.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику.

Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором (частина перша стаття 852 ЦК України).

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (частина друга стаття 852 ЦК України).

Згідно з положенням, передбаченим статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вказаними вище нормами матеріального права та договором підряду передбачений порядок повернення авансу лише у разі розірвання договору.

Встановлено, що позивач вказаний договір не розривала, та не заявляла таких вимог у суді першої інстанції. Тому правих підстав для повернення позивачу сплаченого авансу у суду першої інстанції не було.

Доказів про порушення підрядником договору щодо виготовлення мелалопластикових вікон суду не надано.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для стягнення неустойки, передбаченої частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська