Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/10242/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2015 року, яке ухвалено суддею Анциборенко Н.М. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з даним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року у сумі 3 465 421,26 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 10.07.2006 року між AT «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне Регіональне Управління» AT «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №07-06-И/24. Предметом вказаного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування кредиту, за цільовим призначенням для придбання квартири, на суму 58 990,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 09.07.2026 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору, 10.07.2006 року між банком та відповідачем був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстровано у реєстрі. Відповідно до умов даного договору відповідачем, який є іпотекодавцем, передано позивачу як іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 3 за адресою: Майдан Соборний, 4 у м. Житомирі.

Одночасно з договором іпотеки, 10.07.2006 року укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріально округу Сєтак В.Я. та зареєстровано у реєстрі, згідно умов якого квартира перейшла від ОСОБА_4 в особисту приватну власність ОСОБА_2

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, Однак, позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2015 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором №07-06-И/24 від 10.07.2006 року на суму 3 465 421,26 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,32 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м, шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 243,60 грн. судового збору.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 13.02.2015 року у вказаній справі. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 13.02.2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в задоволенні позовних вимог. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що районний суд позбавив його права на захист та надання заперечень щодо позову, оскільки розгляд справи відбувся без його участі через неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, апелянт зазначає, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а не в судовому порядку. Апелянт вважає, що оскільки позивач не дотримався встановленого Законом та договором строку для позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто не набув права власності на іпотечне майно згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, зокрема, і права на його реєстрацію, а тому посилання позивача на норми законодавства, що регулюють захист права власності, є безпідставним і звернення до суду з таким позовом є передчасним.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача просив відмовити відповідачу ОСОБА_2 у задоволені поданої ним апеляційної скарги. При цьому зазначає, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визначений банком таким, що настав, проте заборгованість за кредитним договором у встановлений строк сплачена не була. А тому банк отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за позивачем. У зв'язку з чим, висновок суду першої інстанції про підставність вимог банку вважає законним та обґрунтованим, оскільки такий відповідає встановленим обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу, представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №07-06-И/24, відповідно до якого, відповідачу надано кредит у розмірі 58 990,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.07.2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних з цільовим призначенням - придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

10.07.2006 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, відповідно до якого, ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, який укладений 10.07.2006 року між позичальником та ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. і зареєстрованого у реєстрі (а.с.14-15).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2011 року, яке набрало законної сили, задоволено позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Банку заборгованості в сумі 47647,47 доларів СІІІА, що у гривневому еквіваленті становить 801477,18 грн. (а.с.16).

Розмір заборгованості відповідача перед банком станом на 01.10.2014 року за вказаним кредитним договором, згідно наданого розрахунку (а.с.5-10), становить 3 465 421,26 грн., яка складається із строкової заборгованості по основному боргу - 34 569,25 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 447 851,55 грн., прострочена заборгованість по основному боргу - 19 171,62 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 248 372,17 грн., строкова заборгованість по відсоткам - 555,32 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 7194,28 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 40 423,64 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 523 696,34 грн., строкова заборгованість по комісії - 566,01 грн., прострочена заборгованість по комісії - 34 972,92 грн., пеня - 2 202 767,92 грн.

Згідно довідки Богунського відділу ДВС Житомирського МУЮ №329/10 від 09.02.2015 року вбачається, що станом на 09.02.2015 року будь-які погашення по виконавчому документу боржником ОСОБА_2 не проводились.

08.10.2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було направлено вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №07-06-И/24 від 10.07.2006 року (а.с.17-18).

Положеннями п.8.4.3 передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до п.10 договору іпотеки звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або згідно застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя на умовах цього договору шляхом передачі останньому права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, враховуючи, що положеннями ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч.1 та 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст.328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Як роз'яснено у Правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі N 6-2967цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст.328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог ст. ст. 328, 335, 92 ЦК України у контексті ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і дійшов помилкового висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов'язань за рішенням суду, що не відповідає положенням Закону України «Про іпотеку», рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума понесених судових витрат за подання апеляційної скарги в розмірі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 365 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: