АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3989/18 Справа № 209/4958/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Пищиди М.М.,

суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря Гричишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року по справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського Міністерства юстиції України Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду пе5ршої інстанції з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4

В обгрунтування свого подання зазначав, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження 48130164 з виконання виконавчого листа № 308/12340/14 від 21 квітня 2015 року, виданого Ужгородським иіськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ ПриватБанк суми боргу в розмірі 37078 грн., 96 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4 задоволено.

Тимчасово обмежено боржнику, громадянину України ОСОБА_4 у праві виїзді за межі України до фактичного виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду суду від 10 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ ПриватБанк суми боргу в розмірі 37078 грн., 96 коп.

ОСОБА_4, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що державним виконавцем не було вчинено усіх можливих виконавчих дій, а саме не витребував відомості про місце реєстрації боржника. Державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження факту умисного ухилення ОСОБА_4, від виконання рішення суду.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того , що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не зявляється, та нехтує законними вимогами державного виконавця .

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчого органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ст. 377-1 ч.ч.1,2 ЦПК України у редакцій, чинній на час прийняття ухвали).

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (ст. 18 ч.1, ч.2 п.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну»).

Наведене свідчить про те що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

На час звернення держвиконавця ВДВС до суду із поданням, факт ухилення боржника мав відбутись і вбачатись із матеріалів виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд має зясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобовязань.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості по зобовязанню перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Матеріали справи і додані до подання копії виконавчого провадження не містять доказів того, що боржник, у встановленому законом порядку, отримав копію постанови держвиконавця ВДВС від 15.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги, що станом на час прийняття ухвали (листопад 2015 року) матеріали справи не містили належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_4, від виконання зобовязань, покладених на нього рішеннями інших органів (посадових осіб), суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення подання держвиконавця ВДВС.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується ст.141 ЦПК України, відповідно до положень якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Йожефовичазадовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року скасувати.

Відмовити державному виконавцю Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4 .

Стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 352 грн., 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: