_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-п/520/3/18
УХВАЛА

05.07.2018

Київський районний суд

У складі судді Калашникової О.І.

За участю представника

Розглянув у відритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення,

Встановив:

Заочним рішенням Київського райсуду м.Одеси від 19.02.2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданих внаслідок порушення прав і з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 4853,2 грн та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн. Рішення суду набрало законної сили. 13.02.2016 року до Київського райсуду м.Одеси від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд і скасування заочного рішення.

25.01.2018 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про поворот виконання судового рішення і вимагав стягнути з ОСОБА_2 на його користь 4853,2 грн та судовий збір в сумі 243,6 грн, сплачені ним на виконання рішення суду від 19.02.2015 року; та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 7934,2 грн, що сплатив ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на виконання рішення Київського райсуду м.Одеси від 24.09.2014 року і 895,94 грн судовий збір за подання апеляційної скарги на зазначене рішення райсуду.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року заява ОСОБА_1 про перегляд і скасування заочного рішення задоволена і справу призначено до розгляду на загальних підставах.

Рішення Київського райсуду м.Одеси, ухвалене 24.09.2014 року по справі за №2-1526/11 за позовом Київської рай адміністрації до ОСОБА_1 про приведення обєкту нерухомості до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинних прибудов, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської рай адміністрації про визнання права власності на прибудови, яким частково задоволені вимоги Київської рай адміністрації і ОСОБА_2, скасоване 09.11.2017 року апеляційним судом Одеської області і ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги Київської рай адміністрації і ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В сьогоднішньому судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги про поворот рішень райсуду підтримав і на обґрунтування своїх вимог надав до суду копії постанов державного виконавця Київського ВДВС про відкриття виконавчих проваджень і про закриття виконавчих проваджень щодо примусового виконання постанов державного виконавця про накладення штрафу (а.с.52-62), квитанції на підтвердження того, що ОСОБА_1 перерахував на рахунок ГУ ДКСУ в Одеській області відповідно: 05.02.2016 року 8005,20 грн, 317,96 грн; 11.10.2016 року 7927 грн, 23.02.2016 року 606,33 грн і 275,61 грн (а.с.63-66).

ОСОБА_2 та її представник просили суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 посилаючись на наступне: рішення апеляційного суду від 09.11.2017 року про скасування рішення райсуду м.Одеси від 24.09.2014 року оскаржене в касаційному порядку і касаційним судом касаційна скарга прийнята до провадження, а рішення райсуду м.Одеси від 19.02.2015 року скасоване, але остаточно спір не вирішено.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і дійшов висновку, що заява про поворот виконання не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 444 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації. За судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист у порядку, встановленому цим Кодексом.

З аналізу змісту ч. ч. 1, 2 ст. 444 ЦПК України вбачається, що підставою для повороту виконання рішення є, зокрема, скасування судового рішення у апеляційному чи касаційному порядку ухваленням протилежного за змістом судового рішення після його фактичного виконання.

Як передбачено частиною 9 ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. Суд розглядає заяву про поворот виконання в судовому засіданні з повідомленням сторін і постановляє ухвалу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року N 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасоване судом вищого рівня повністю чи змінене із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі.

В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Судом встановлено, що 24.09.2014 року Київським райсудом м .ОСОБА_3 розглядалась цивільна справа за позовом, серед іншого, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 немайнового характера про зобов'язання вчинити дії, оскільки позовні вимоги не мають грошової оцінки, в свою чергу, кошти, про повернення яких просить ОСОБА_1 є судовими витратами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат може бути оскаржено в апеляційному і касаційному порядку.

Якщо питання про судові витрати не було вирішено при розгляді справи, суд відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України може ухвалити додаткове рішення.

Як вбачається з рішення апеляційного суду від 09.11.2017 року питання щодо судових витрат не вирішувалось.

Рішенням Конституційного суду України від 2 листопада 2011 року N 13-рп/2011 визначено, що особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення.

Отже, порядок виконання рішень суду передбачений і Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що сторони виконавчого провадження набувають такого статусу лише після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та відповідно необхідним доказом про фактичне виконання рішення суду є постанова про закінчення виконавчого провадження, яка в подальшому дає право боржнику вимагати повороту виконання рішення.

Також, підставою для добровільного виконання рішення є обставини встановлені ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", тобто отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням строку добровільного виконання.

З наданих до суду ОСОБА_3 письмових доказів не вбачається, що державним виконавцем відкривалось виконавче провадження щодо стягнення з нього ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 7232 грн на виконання рішення суду від 24.09.2014 року і в сумі 4853,20 грн і 243,6 грн- на виконання рішення суду від 19.02.2015 року, що заявник сплатив вищевказані грошові кошти на користь ОСОБА_2 в межах саме виконавчого провадження. Надані до заяви постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 штрафів за невиконання вимог виконавчого документу не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги виконавчого листа саме щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів, а не в частині зобовязання вчинити певні дії щодо приведення обєкту нерухомості до попереднього стану.

При викладених обставинах, заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.444 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, ухваленого Київським райсудом м.Одеси від 24.09.2014 року по справі за №1512/2-1526/11 і ухваленого Київським райсудом м.Одеси 19.02.2015 року по справі за №520/13741/14-ц залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 15 днів з дня її проголошення

Суддя Калашнікова О. І.