ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 641/4627/18

провадження № 22-ц/818/1638/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідач: Комунального підприємства «Жилкомсервіс»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про застосування строків позовної давності, з апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, постановлене 09 жовтня 2018 року, у складі судді Боговського Д.Є. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили застосувати строк позовної давності до їх заборгованості за надані КП «Жилкомсервіс» послуги до 01.07.2015 року в розмірі 2597,08 грн., а також звільнити їх від сплати заборгованості за отримані від КП «Жилкомсервіс» послуги за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 р. в розмірі 3185,81 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачами послуг, які надає КП «Жилкомсервіс». Через скрутне матеріальне становище вони позбавлені можливості в повному обсязі сплачувати за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість до 01.07.2015 року в розмірі 2597,08 грн., а з 01.07.2015 р. по 30.06.2018 р. в розмірі 3185,81 грн. Наявність такої заборгованості перешкоджає їм скористатися правом на призначення субсидії. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що їх дохід не відповідає фактичному прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити їх позовні вимоги.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянти вказують на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вважають, що суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року та не застосував Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною Законом № 475/97 - ВР від 17.07.1997 року.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом наслідків спливу строку позовної давності можливе в межах розгляду справи про стягнення заборгованості, а не в межах розгляду справи про списання боргу, крім того, зобов'язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавство як спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили про захист їх порушеного права як споживачів та зобов'язання відповідача, який надає послуги, вчинити певні дії, зокрема застосувати строк позовної давності по заборгованості до 01.07.2015 року та звільнити від сплати заборгованості за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року у сумі 3185,81 грн.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становиша, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини 3 статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачами послуг КП «Жилкомсервіс».

Згідно довідок про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що станом на 01.07.2015 року існує заборгованість в розмірі 2597,08 грн., в період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року в розмірі 3185,81 грн.

Суд першої інстанції правильно застосував ст.. 257, 267 ЦК України, за змістом яких сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову, якщо про це заявлено стороною у спорі.

Отже застосування позовної давності не є самостійним способом захисту у якості окремої позовної вимоги до суду.

Діюче законодавство не передбачає можливості звільнити споживачів від сплати заборгованості через скрутне матеріальне становище інакше, ніж шляхом оформлення субсидії.

Неправильне, як на думку позивача, нарахування плати за житлово-комунальні послуги може бути підставою для проведення відповідного перерахунку, а не для звільнення від сплати заборгованості.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року залишити без змін..

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна