Справа № 175/2094/17
Провадження № 2/175/838/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.

за участю секретаря Єльшиної А.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір безпроцентної позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 150000 гривень з обов'язком повернення позики до 27лютого 2016 року. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписку.

Оскільки, зі спливом зазначеного в розписці терміну, відповідач кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання, просить стягнути з відповідача в його позивача заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача також надав до суду письмову заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

За змістом частини 3, 4 статті 200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір безпроцентної позики, у відповідності до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 150000 гривень з обов'язком повернення позики до 27лютого 2016 року. Для підтвердження факту передачі коштів, ОСОБА_2 було написано розписку. Відповідач у визначений кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов'язання

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження свого права на пред'явлення вимоги про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду договір безпроцентної позики, розписку про отримання позики що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 150000 гривень (а.с. 6, 7).

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення та індексу інфляції за весь час прострочення, підлягає до задоволення. Три відсотки річних від простроченої суми становить 5658,90 гривень, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 177450,00 гривень.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми .

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

На підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 1046-1047 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2) заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 177450,00 грн,, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5658,90 грн, а всього 183108,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 915,50 грн.

Повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2) з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого по квитанції №0.0.789066943.1 від 19.06.2017 року, а саме в сумі 915,50 грн.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік