Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/1193/18Головуючий у 1-й інстанції Федоренко О.І. Повний текст рішення виготовлено 22.06.2018 року
Пр. № 22-ц/778/3085/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» (надалі - ПрАТ ««Запоріжвогнетрив») про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 05.07.2002 року її прийнято машиністом електролафета шамотного цеху на ВАТ «Запоріжвогнетрив», з 14.06.2003 року по 23.10.2003 року вона працювала шихтувальником-дозувальником в шамотному цеху, та з 23.10.2003 року по 18.12.2017 року просіювачем порошків шамотного цеху, звільнившись в порядку п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

У зв'язку з тим, що позивач тривалий час працювала в умовах, впливу шкідливих та небезпечних факторів, згідно медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 08.08.2017 р. № 947 позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом пневмоконіоз першої - другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А, фаза загострення, ЛН- першого-другого ступеня. Захворювання професійне. Згідно первинного огляду ОМСЕК №1 від 09.10.2017 року ОСОБА_2 встановлено 20 % втрати професійної працездатності, та рекомендоване амбулаторне та стаціонарне лікування профпатолога та пульмонолога, сімейного лікаря. Професійна хвороба розвинулась внаслідок впливу шкідливих та небезпечних факторів виробництва. У зв'язку з тим, що вона морально страждає, оскільки постійно змушена лікуватися, проходити постійні медичні огляди та обстеження. У зв'язку з необхідністю тривалий час лікуватися вона не може вести повноцінний спосіб життя, самостійно повноцінно виконувати сімейні функції, позбавлена можливості реалізувати всі свої звички та бажання, постійно відчуває себе пригніченою. Все це негативно відобразилось на житті позивачки, на її відносинах з оточуючими та близькими.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року (а.с. 76-80) позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПрАТ «Запоріжвогнетрив» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96-102) просило рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми моральної шкоди скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити за необґрунтованості.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27 липня 2018 року (а.с. 105), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 115).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У встановлений апеляційним судом строк позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 111-114).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Має місце навантаження судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Таким чином, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив» і лише в оскаржуємій частині - в частині задоволення позовних вимог позивача.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково на суму стягнення з відповідача моральної шкоди 10000,00 грн., керувався ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, ст. ст. 12, 77-81, 246, 258, 259, 263-266, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі у цій частині.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем ПрАТ «Запоріжвогнетрив» з 05.07.2002 року її прийнято машиністом електролафета шамотного цеху на, з 14.06.2003 року по 23.10.2003 року вона працювала шихтувальником-дозувальником в шамотному цеху, та з 23.10.2003 року по 18.12.2017 року просіювачем порошків шамотного цеху, звільнена в порядку п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 12-13).

Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.08.2017 року позивачу встановлене професійне захворювання: Пневмоконіоз першої-другої стадії (t/t,1/2,em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група «А», легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійне.

Професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив».

Причинами виникнення професійного захворювання зазначені наявність у повітрі робочої зони просівача порошків на механічних ситах ПрАТ «Запоріжвогнетрив» ОСОБА_2: пилу фіброгенної дії - 14.3-38.1 мг/м.куб. (ГДК - 6,0 мг./м.куб. (а.с.5-6).

Згідно із медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 08.08.2017 р. № 947 позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом пневмоконіоз першої - другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А, фаза загострення, ЛН- першого-другого ступеня. Захворювання професійне (а.с.7-8).

Згідно первинного огляду ОМСЕК №1 від 09.10.2017 року ОСОБА_2 встановлено 20% втрати професійної працездатності (а.с.4), та рекомендоване амбулаторне та стаціонарне лікування профпатолога та пульмонолога, сімейного лікаря.

Згідно із п.4.1 Рішення конституційного Суду України від 27.1.2004 року № 1-рп/2004: "Відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3).

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п.27 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей.

Крім того, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч.3 ст.34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237 -1 КЗпП України.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок професійного захворювання позивач змушена проходити медичні огляди та обстеження, стаціонарне лікування (а.с.15-16), медико-соціальні експертні комісії (а.с.4, 7-8), відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль, не може вести активний спосіб життя, працювати у відповідних умовах з можливістю отримання достатньої матеріальної винагороди для забезпечення сім'ї, зміни у життєвих відносинах викликають у неї моральні страждання та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

При вищевикладених обставинах, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини у цій справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі в частині 10000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Запоріжвогнетрив» дублюють доводи відзиву відповідача на позов позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Останні є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що моральна шкода позивача ОСОБА_2 у цій справі полягає у душевних переживаннях, які вона, як фізична особа, зазнала у зв'язку із пошкодженням її здоров'я (професійним захворюванням).

Підміна понять судом першої інстанції у цій справі відсутня, доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині ґрунтуються на припущеннях.

Суд першої інстанції надав належну оцінку доказам відповідача у цій справі, з якою відповідач у цій справі не погоджується та фактично вдається до переоцінки цих доказів на свій розсуд.

Так, згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с. 5) професійне захворювання позивача ОСОБА_2 виникло за таких обставин: недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив».

Суд першої інстанції правильно вважав, що моральна шкода позивача, пов'язана із професійним захворюванням останньої, що виникло у тому числі внаслідок недосконалого технологічного процесу в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив», має відшкодовуватись саме останнім.

Додаткові помилкові висновки суду першої інстанції у цій справі не призвели до неправильності вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині, а тому не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача у цій справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом або договором…(ст.5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки для звільнення ПрАТ «Запоріжвогнетрив» від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ПрАТ «Запоріжвогнетрив» не надало суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив».

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем ПрАТ «Запоріжвогнетрив» апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив» у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції у разі відмови ПрАТ «Запоріжвогнетрив» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останнє не має права на компенсацію за рахунок держави будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1057,21 грн. (а.с. 102), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суд.

Оскільки, встановлено, що позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судових витрат у цій справі в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 27.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.