Ухвала

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/9006/16-ц

провадження № 6-6150 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 19 липня 2017 року у складі судді Писанець В. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у

м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у період перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею за взаємною згодою сторін.

З грудня 2011 року відповідач участі у виховані дитини не приймає, систематично та безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, направлених на оздоровлення (відпочинок) дитини, забезпечення їй належного духовного та інтелектуального розвитку. Протягом чотирьох років

ОСОБА_2 безпідставно відмовляв у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їх дитини з метою оздоровлення.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила надати їй дозвіл на виїзд за межі України дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 в наступні країни і періоди: до Арабської Республіки Єгипет (Єгипет) строком на два тижні у період з 25 вересня 2017 року по 15 жовтня

2017 року, з 25 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року; до Фінляндської республіки строком на два тижні у період з 20 грудня 2018 року по 15 січня

2019 року; до Арабської Республіки Єгипет (Єгипет) строком на два тижні у період з 18 березня 2019 року по 07 квітня 2019 року; до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії строком на два тижні у період з 20 квітня 2019 року по 12 травня 2019 року; до Королівства Іспанія (Іспанія) строком на два тижні у період 25 липня 2019 року по 25 серпня 2019 року; до Домініканської Республіки строком на два тижні у період 21 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року позов задоволено.

Надано дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводу матері ОСОБА_1 та без згоди (дозволу) батька ОСОБА_2 в наступні країни та періоди: Арабська Республіка Єгипет (Єгипет) строком на два тижні (14 днів) - з 25 вересня 2017 року по 15 жовтня 2017 року; Арабська Республіка Єгипет (Єгипет) строком на два тижні (14 днів) - з 25 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року; Фінляндська Республіка строком на два тижні (14 днів) - з 20 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року; Арабська Республіка Єгипет (Єгипет) строком на два тижні (14 днів) - з 18 березня

2019 року по 07 квітня 2019 року;Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії строком на два тижні (14 днів) у період - з 20 квітня 2019 року по 12 травня 2019 року; Королівство Іспанія (Іспанія) строком на два тижні

(14 днів) - з 25 липня 2019 року по 25 серпня 2019 року; Домініканська Республіка строком на два тижні (14 днів) - з 21 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2019 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виїзд малолітньої дитини за кордон не суперечить її інтересам, а лише сприяє забезпеченню її оздоровлення (відпочинку) та гармонійного розвитку. Задоволення позовних вимог не призводить до порушення балансу інтересів батька та інтересів неповнолітньої дитини.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва

від 19 липня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 діє виключно в інтересах малолітньої дитини, виїзд дитини за кордон носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням її місця проживання чи еміграцією, та має на меті оздоровлення дитини і її розвиток. Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої

ОСОБА_3 за кордон, не встановлено.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ОСОБА_2 просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законодавцем передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків на разовий виїзд дитини, а не на постійні поїздки та ще й протягом значного проміжку часу (понад 2 роки). Надаючи дозвіл на багаторазові виїзди за кордон, суд позбавив його можливості брати участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. У період перебування дитини за кордоном буде порушено його право на спілкування з дитиною в день її народження, на Новорічні та інші свята.

Зазначав, що у порушення норм процесуального права суд не направляв йому копію позовної заяви, а також додатки до неї, у зв'язку з чим був позбавлений можливості належно здійснювати захист своїх законних прав в суді. Вважав, що відповідач умисно не повідомила суд його контактні дані (електронну скриньку, номер телефону), за якими можливо було б здійснити його виклик в судове засідання.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому позивач просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної

інстанцій - без змін.

Відзив мотивовано тим, що приписи Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не забороняють ухвалення судових рішень відносно декількох конкретних одноразових виїздів з визначенням їх початку і закінчення, з зазначенням країни прямування, у межах розгляду об'єднаних і пов'язаних між собою вимог в одній позовній заяві. Відповідач не приймає участь у вихованні дитини та відмовляється від запланованих з нею зустрічей, а його твердження про те, що він не заперечує проти виїзду дитини за кордон, спростовуються попередньо ухваленими судовими рішеннями з цих питань.

Відповідач неодноразово повідомлявся про дату, місце і час судового розгляду, проте не з'являвся у судове засідання з метою використання зазначеної обставини як єдиної підстави для апеляційного та касаційного оскарження. Крім того, йому було направлено заяви про зміну позовних вимог за трьома адресами, поштову кореспонденцію за якими відповідач з невідомих причин не отримує.

Звертала увагу на те, що 18 травня 2017 року дитині було поставлено діагноз бронхіальна астма і дитина за станом здоров'я потребує систематичного оздоровлення на морських курортах.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

02 лютого 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

З позовних вимог ОСОБА_1 та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи убачається, що позивач просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька протягом 2017-2019 років на короткострокові поїздки з метою оздоровлення та відпочинку дитини.

У постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17 Верховний Суд України вказав, що виходячи з положень Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Верховний Суд України, розглядаючи справу про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та застосовуючи норми, зокрема, СК України вважав, що пріоритетним у цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав матері і батька щодо дитини.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом № 712/10623/17-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд виходив з того, що ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що інтереси дитини повинні мати першочергове значення. З огляду на наведене, Верховний Суд зазначив, що у подібній категорії справ суди мають в першу чергу охороняти права та інтереси дитини, визначивши що найкраще відповідає її інтересам, а тому існує необхідність відступити від висновку про те, що за рішенням суду може бути наданий дозвіл лише на конкретний одноразовий виїзд, із зазначенням його початку й закінчення, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17, а також, що справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду з метою ухвалення законного та обгрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів,вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 712/10623/17-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 757/9006/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 712/10623/17-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Черкаської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик