Справа № 576/1939/18
Провадження № 2/576/622/18
02 жовтня 2018 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 576/1939/18
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
учасники справи та представники:
відповідачне з'явився
17 серпня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрований також відповідач, який ніколи там не мешкав, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку.
Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши пояснення позивача, свідків, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Право власності також підтверджується довідкою витягом Глухівського БТІ від 05.08.2008 року (а.с. 5).
У вказаній квартирі з 26 липня 2011 року зареєстрований ОСОБА_4, що вбачається з копії будинкової книги (а.с. 7-9).
Також у відповіді Глухівської міської ради від 21.08.18 р. № 4/01-12, що надана на запит суду, місце реєстрації ОСОБА_4 вказано АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Із копій довідок виданих виконкомом Глухівської міської ради за 22.03.2015 р., 08.07.2015 р., 24.06.2018 р. (а.с. 10-12) вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації щонайменше з 22 березня 2015 року.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали аналогічні за змістом свідчення. Повідомили, що є сусідами позивача, її племінника ОСОБА_4 знають, але не бачили його багато років, ще з дитинства останнього. За адресою АДРЕСА_1 відповідач ніколи не проживав.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство.
Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою.
За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатила при поданні позовної заяви в сумі 704,80 грн. (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263, 265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704,80 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2018 року.
Суддя Л.М. Усенко