АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/312/18
Провадження № 22-ц/792/1193/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу №681/312/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року (суддя Горгулько Н.А., повне судове рішення складено 08 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

15 березня 2018 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначав, що у 2003 році він придбав металевий причіп самоскид ПСТ-6, який в подальшому зберігав за адресою: вул. Залізнична, 131 у м. Полонне Хмельницької області. У січні 2014 року ОСОБА_4 просив у нього причіп для користування, але він відмовив. Одразу після цього причіп був викрадений, з приводу чого звертався до правоохоронних органів і було порушено кримінальне провадження. 29 листопада 2017 року постановою старшого слідчого Полонського відділення Шепетівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Своїми силами встановив, що причіп знаходиться у відповідача і запропонував повернути. Проте, ОСОБА_4 без його відому віддав причіп ОСОБА_6, а останній його продав. Вартість нового причепа такої моделі складає 96000 грн. У такому розмірі визнає матеріальну шкоду. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності, у позбавленні можливості займатися підприємницькою діяльністю.

Тому, позивач просив зобовязати ОСОБА_4 передати йому автопричіп-самоскид ПСТ-6, а у разі відсутності майна - стягнути його вартість у сумі 96000 грн і моральну шкоду - 35000 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15850 грн вартості причепа-самоскида ПСТ-6 і 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 20850 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення. Суд не врахував, що позивач не надав доказів належності йому металевого причепа-самоскида ПСТ-6. Надана видаткова накладна від 09 вересня 2003 року не містить зазначення прізвища позивача як отримувача майна і не може бути доказом права власності ОСОБА_5 на причіп. Безпідставним є стягнення моральної шкоди, оскільки позивач сам передав причіп для перевозки лісу. З квітня 2014 року ОСОБА_5 не бачив, причепом не користувався. Вважає себе неналежним відповідачем, оскільки причіп знаходився у ОСОБА_6, який здав його на металобрухт. Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження за наявності його заперечень проти такого порядку розгляду справи.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засідання апеляційного суду учасники справи не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

У звязку з чим, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

На підставі п. 2, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із передбачених наведеною нормою права цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація речово-правовий спосіб захисту, який полягає у витребуванні власником майна з чужого незаконного володіння.

За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди, застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за віндикаційним позовом власника на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених у цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно з індивідуально-визначеними ознаками, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, перебування майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Відсутність доказів належності на праві власності майна (речі) позивачу та (або) відсутність у натурі індивідуально визначеного майна, яке він просить витребувати з чужого незаконного володіння, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки предявлення віндикаційного позову є речово-правовим способом захисту, який полягає у відновленні правомочностей власника саме на ту річ, яка вибула із його володіння, застосування зобовязально-правового способу захисту шляхом зазначення у позові вимоги про відшкодування шкоди, у тому числі вартості речі, є взаємовиключними.

Така вимога може бути пред'явлена лише в частині завдання шкоди, що пов'язана з незаконним заволодінням річчю, у вигляді додаткових витрат власника та упущеної вигоди.

Як вбачається із матеріалів справи в якості доказу, який обґрунтовує належність ОСОБА_5 на праві власності причепа-самоскида ПСТ-6 та підтверджує його вартість, позивачем надано видаткову накладну №2323 від 09 вересня 2003 року.

Однак, зазначений документ не містить відомостей про одержувача речі у відповідній графі.

За наведених обставин такий доказ не є належним для підтвердження права власності ОСОБА_5 на причіп-самоскид ПСТ-6 і його вартості.

Відповідно до ч. 1 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, які б доводили його право власності на зазначене в позовній заяві майно, а саме причіп-самоскид ПСТ-6, а також наявність такого майна на час вирішення спору у відповідача, дійсну вартість причепа.

За відсутності зазначених доказів суд першої інстанції зробив помилковий висновок про можливість задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_4 вартості причепа-самоскида ПСТ-6 станом на 2003 рік.

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальними підставами відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду згідно з нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України є встановлення її завдання внаслідок винних дій особи.

У разі недоведеності протиправної поведінки відповідача, якою порушені права позивача, наявності шкоди, її розміру вимоги ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди не можуть бути задоволені.

За наведених обставин, висновок суду про стягнення з відповідача вартості причепа і моральної шкоди не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позову є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Розгляд справи в порядку спрощеного провадження відповідає вимогам ст. ст. 274, 277 ЦПК України, а тому аргументи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд не приймає.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат апеляційний суд враховує, що ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги сплачено 2114 грн 40 коп судового збору, а тому вказана сума на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце реєстрації вул. Нова,15, смт. Лозин Обухівського району Київської області, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2114 грн 40 коп (дві тисячі сто чотирнадцять грн 40 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай