Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 291/1254/15-ц

провадження № 61-23538 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_2,

відповідачі - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України», Відділ державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції, Державне підприємство «СЕТАМ»,

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_2 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року у складі судді Нейла В. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_2 (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України» (далі - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України»), Відділу державної виконавчої служби Ружинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Ружинського РУЮ), Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 06 березня

2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України» проведені електронні торги з реалізації арештованого рухомого майна, а саме: автомобіля марки Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер

АМ 8099 АІ.

Електронні торги проведені з порушенням вимог статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 5.12.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N74/5 (далі - Інструкція) щодо неповідомлення боржника про результати визначення оцінки майна боржника, що передається на реалізацію. Крім того, державна виконавча служба розпочала реалізацію майна, не повідомивши

ПАТ «ВіЕйБі Банк»про прийняте рішення, протокол про проведення електронних торгів складено з порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999 року (далі - Тимчасове положення) та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок).

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсними результати електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна автомобіля марки Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер

АМ 8099 АІ, проведені 06 березня 2015 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України»; визнати недійсним протокол про проведення електронних торгів № 91434; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію майна від 07 липня 2015 року; застосувати наслідки недійсності протоколу № 91434 та результатів проведених електронних торгів з реалізації майна.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь держави судовий збір у розмірі

1 653, 60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що електронні торги проведені відповідно до вимог Тимчасового порядку в редакції наказів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин та вимог частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», у межах шестимісячного строку чинності звіту про оцінку арештованого майна. Доводи позивача щодо порушення порядку проведення електронних торгів не підтверджені фактичними обставинами справи і відповідними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того суд зазначив про те, що визнання електронних торгів недійсними не може бути належним способом захисту прав позивача, оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» оспорює дії, рішення та бездіяльність державного виконавця, здійснені до призначення відповідних торгів, а тому такі дії мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що електронні торги проведені відповідно до вимог Тимчасового порядку в редакції наказів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин та частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

У травні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ «ВіЕйБі Банк», у якій заявник просив скасувати рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити.

На обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не урахували та не надали належної оцінки недотриманню державною виконавчою службою вимог статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», положень пункту 5.12.5 Інструкції щодо повідомлення боржника про результати оцінки майна боржника, що передається на реалізацію. Також вказував на те, що державна виконавча служба розпочала реалізацію майна, не повідомивши позивача про прийняте рішення, що призвело до реалізації майна за заниженою вартістю, та на те, що протокол про проведення електронних торгів складено з порушенням встановлених до нього вимог.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу третьої особи ОСОБА_3, у якому вінпросив касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначав, що доводи позивача про порушення процедури проведення оцінки майна не може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Вважав необгрунтованимипосилання заявника на те, що дії державного виконавця щодо реалізації арештованого майна не відповідали вимогам законодавства, та на не отримання ним повідомлення про результати оцінки майна, оскільки в матеріалах справи містяться квитанції про направлення на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідного поштового відправлення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень в межах доводів касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року задоволено позов

ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 122 967,50 грн.

На виконання зазначеного судового рішення, 04 жовтня 2012 року видано виконавчий лист, а 12 березня 2013 року державним виконавцем ВДВС Ружинського РУЮ відкрито виконавче провадження.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено наявність у ОСОБА_4 належного йому на праві власності автомобіля марки Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, сірого кольору, № шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

06 березня 2015 року в межах виконавчого провадження відбулися електронні торги з реалізації вищезазначеного рухомого майна.

Згідно протоколу проведення електронних торгів №91434, їх переможцем визнаний учасник №55 - ОСОБА_3

Відповідно до части першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу .

Згідно із частиною другою статті 16 та статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правовою підставою визнання недійсними електронних торгів ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначало недодержання відповідачами при їх проведенні положень Закону «Про виконавче провадження», Тимчасового положення та Тимчасового порядку.

Умови та порядок примусового виконання рішень судів на час виникнення спірних правовідносин визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року, та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №656/5 від 16 квітня 2014 року в редакції наказу Міністерства юстиції України №1311/5 від 08 серпня 2014 року (далі - Тимчасовий порядок в редакції наказу № 1311/5) та в редакції наказу Міністерства юстиції України №207/5 від 18 лютого 2015 року (далі - Тимчасовий порядок в редакції наказу № 207/5).

Відповідно до положень пункту 1 Розділу II Тимчасового порядку в редакції наказу № 1311/5, реалізація арештованого майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що звіт про оцінку майна суб'єктом оціночної діяльності було складено 26 вересня 2014 року, а 28 жовтня 2014 року державний виконавець на адреси заявника та ОСОБА_4 направив повідомлення з копією першої сторінки висновку про вартість майна боржника від 26 вересня 2014 року, із роз'ясненням права на оскарження оцінки майна до суду в 10-ти денний строк з дня отримання повідомлення, що підтверджується поштовими квитанціями, та рекомендованим повідомленням про вручення їх представнику ПАТ «ВіЕйБі Банк» 31 жовтня 2014 року.

З огляду на вищезазначене, суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано відхилили доводи позивача про неналежне повідомлення його державним виконавцем про результати визначення оцінки арештованого майна.

Посилання в касаційній скарзі на неможливість встановлення факту отримання позивачем повідомлення з копією першої сторінки висновку про вартість майна боржника у зв'язку з перебуванням ПАТ «ВіЕйБі Банк» у стадії ліквідації та звільнення значної більшості працівників, є непереконливими з огляду на дотримання державним виконавцем вимог частини третьої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку повідомлення стягувача про оцінку арештованого майна.

Правильними є і висновки судів попередніх інстанцій про те, що посилання позивача на неправомірність дій державного виконавця у виконавчому провадженні щодо проведення оцінки арештованого майна, не стосуються правил проведення прилюдних торгів, а тому вони мають самостійний спосіб оскарження, і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 у справі № 6-116цс12.

Судом першої інстанції встановлено, що реалізація арештованого майна проводилась тричі: 15 грудня 2014 року під лотом №18984; 22 січня 2015 року під лотом №31730 та 06 березня 2015 року під лотом №41578. Електронні торги, проведення яких було призначено на 15 грудня 2014 року, та повторні торги від 22 січня 2015 року визнані такими, що не відбулись, оскільки від жодного учасника не надійшли цінові пропозиції.

Пунктами 1, 2 Розділу VII Тимчасового порядку в редакції наказу № 1311/5 передбачено, що у разі якщо електронні торги не відбулися, нереалізоване майно (лот), яке (який) виставлялося (виставлявся) на електронні торги, підлягає уцінці (повторній уцінці). Уцінка (повторна уцінка) майна проводиться відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини п'ятої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі не реалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки, воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Згідно пунктів 4, 5 Розділу VII Тимчасового порядку в редакції наказу № 1311/5 не пізніше наступного робочого дня після проведення уцінки (повторної уцінки) майна державний виконавець направляє інформацію про проведення уцінки (повторної уцінки) та копію відповідного акта до регіонального органу державної виконавчої служби (відповідальному працівникові відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України) для внесення інформації про проведення повторних електронних торгів у Систему в строк до п'яти робочих днів. Повторні електронні торги проводяться в місячний строк з дня проведення уцінки (повторної уцінки) майна згідно з вимогами, визначеними цим Порядком. Вартість майна, зазначена в уцінці (повторній уцінці), є стартовою ціною реалізації майна на повторних електронних торгах.

15 грудня 2014 року державним виконавцем проведено уцінку майна на

25 відсотків від його початкової вартості та призначено повторні торги під лотом №31730, однак повторні торги від 22 січня 2015 року були визнані такими, що не відбулись. За наведених обставин державним виконавцем проведено повторну уцінку майна на 40 відсотків від його початкової вартості та призначено повторні торги під лотом №41578, переможцем яких, з огляду на нездійснення розрахунків за придбане на торгах майно попередніми переможцями з вищими ціновими пропозиціями, що підтверджено відповідними листами ВДВС Ружинського РУЮ ГУЮ у Житомирській області, визначено учасника

55 - ОСОБА_3, який сплатив грошові кошти за придбання арештованого майна у встановлений Тимчасовим порядком в редакції наказу № 207/5 строк.

Пунктом 3 Розділу VIІ Тимчасового порядку в редакції наказу № 207/5 передбачено, що у разі якщо переможцем не внесено усієї належної грошової суми у строки, передбачені пунктом 1 розділу IХ цього Порядку, переможцем електронних торгів визнається учасник, який запропонував ціну, на крок нижчу від ціни, запропонованої переможцем, що не сплатив належної грошової суми за придбане майно. При цьому попередні цінові пропозиції переможця, що не сплатив належної грошової суми за придбане майно, не враховуються.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли законних та обгрунтованих висновків про те, що електронні торги з реалізації арештованого майна були проведені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку в редакції наказів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги правильність таких висновків не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк» ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 25 березня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик