АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1075/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2018 року (повний текст рішення складено 13 квітня 2018 року) у складі судді Позарецької С.М. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_3 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова сплачував аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття. Зараз син проживає разом з матірю та є студентом денної форми навчання.

Тому ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, у розмірі 1/ 4 частині від всіх його доходів до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2018 року на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць допущено до негайного виконання.

ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, пославшись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка не надала достатніх доказів, які б підтверджували потребу в матеріальній допомозі у звязку з навчанням або у звязку з необхідністю забезпечення житлом за місцем навчання. Син навчається на безоплатній основі та забезпечений житлом.

Апелянт вказує, що обмежений в можливості утримувати повнолітнього сина, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину, вагітну дружину та матір похилого віку. Крім того, він є учасником АТО та отримав травму в результаті ДТП, в звязку з чим потребує постійної реабілітації.

Апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнених аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2018 року на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказала на те, що матеріальний стан відповідача дає можливість надавати допомогу дитині, яка навчається, у визначеному судом розмірі. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 06.07.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕЛ №034475 від 09.12.2009 року (а.с.8).

Згідно зі Свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ №026181 від 11.07.2006 року ОСОБА_5 народився 09.01.2000 року, актовий запис №191. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Як видно з довідки про склад сімї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку/осіб № 534 від 25.01.2018 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом №13 м. Черкаси, до складу сімї ОСОБА_4, зареєстрованих за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, входять ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10, 13).

Згідно з довідкою №17 від 16.01. 2018 року Черкаського політехнічного технікуму ОСОБА_5 навчається в Черкаському політехнічному технікумі І рівня акредитації, на 3-му курсі з 01.09.2015 року на денній формі навчання, за державним замовленням. Термін навчання до 30.06.2019 року (а.с. 6).

Відповідач до настання повноліття сина сплачував аліменти на його утримання відповідно до судового рішення, за яким 12.12.2012 року було видано виконавчий лист (дублікат) по справі №2-966/2002 року. Заборгованості за аліментами не встановлено.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5, який продовжує навчання, потребує допомоги від батька та це не оспорюється учасниками справи.

Спір стосується лише розміру такої допомоги.

Статтею 182 СК України передбачено, що, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працює в органах ДСНС отримує заробітну плату, а також має на утриманні дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі приведених вище доводів колегія суддів приходить до переконання, що відповідач працевлаштований, має задовільний стан здоровя, тому в змозі надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання.

Що стосується визначеного судом розміру аліментів у вигляді 1/6 частини від заробітку відповідача, то колегія суддів вважає, що він цілком відповідає фінансовим можливостям батька, враховує як інтереси його повнолітнього сина, так і інтереси інших осіб, що перебувають на утриманні відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що його син навчається за державним замовленням та не витрачає кошти на проживання, а отже не має потреби у матеріальній допомозі в такому розмірі, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Особа, яка продовжує навчання, крім основних витрат на навчання та житло, має також потребу в підручниках, витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, одяг тощо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції та виключити з неї вказівку про мінімальний розмір аліментів, а саме речення: «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», оскільки спір стосується аліментів на повнолітню особу, яка продовжує навчання (гл. 16 СК України) і вказана норма не застосовується до таких правовідносин.

Керуючись ст.ст. 19, 35, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2018 року змінити, виключивши з його резолютивної частини вказівку про мінімальний розмір аліментів: «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді