Справа №6-6/12 04.07.2018
Провадження №22-ц/784/1023/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-6/12
Провадження № 22-ц/784/1023/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2012 року, постановлену під головуванням судді Марценюк С.А. в приміщенні суду, у справі за поданням заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області про обмеження виїзду за кордон особи, яка має на виконанні зобовязання, покладені на неї, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2012 року заступник начальника управління начальник відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області звернувся до суду із поданням, в якому посилався на те, що в відділі ДВС Братського РУЮ знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-5903, виданий 18.11.2011 р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором в сумі 7990,99 грн. Вказане виконавче провадження відкрито 09.02.2012 року. На підставі письмової заяви стягувача від 26.01.2012 року та керуючись ст. 5 Закону України «Про виконавчу службу», заявник просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянку України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку та мешканку смт. Братське Миколаївської області, вул. Кушнікова, 41, ідентифікаційний № НОМЕР_1 до виконання нею зобов'язань.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2012 року подання заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області задоволено. Судом ухвалено тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України ОСОБА_2.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказувала на безпідставність подання, оскільки державним виконавцем не доведено факту її ухилення від виконання покладених на неї зобовязань.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-5903/10, виданий Печерським районним судом м. Києва 18.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7793 грн. 06 коп. та понесених судових витрат у сумі 197 грн. 93 коп., а всього 7990 грн. 99 коп., однак боржником рішення суду не виконується та борг не погашається.

Також, суд виходив з того, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Дослідивши подання та вивчивши надані суду письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення подання державного виконавця.

Однак, проаналізувавши встановлені судом обставини по справі та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на час розгляду справи судом) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом) питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження ВП № 31133937 від 09.02.2012р., було передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. У відповідності до ч. 1 ст. 31 даного закону в редакції, яка діяла на час вікриття виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В нині діючому Законі України «Про виконавче провадження» це передбачено ч.1 ст. 28.

Як убачається з матеріалів справи, на виконані у державного виконавця перебуває виконавчий лист, виданий 18.11.2011р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7793 грн. 06 коп. та понесених судових витрат у сумі 197 грн. 93 коп., а всього 7990 грн. 99 коп. За даним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження ВП № 31133937 від 09.02.2012р.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а саме про направлення ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та вручення її останній.

Отже, державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що ОСОБА_2 вчасно у визначеному законом порядку повідомлена про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим документом та строком його добровільного виконання. Боржник це заперечує, як і те, що їй було відомо про винесення Печерським районним судом м. Києва рішення про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. Тому боржник ОСОБА_2 наполягає на тому, що у неї не було наміру ухилятися від сплати боргу за виконавчим провадженням, бо вона навіть не знала про наявність відкритого виконавчого провадження.

Крім того, як убачається з матеріалів справи виконавче провадження було відкрито 09 лютого 2012 року, а вже 10 лютого 2012 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту.

Наполягає боржник також на відсутності у даний час на виконанні у Братському РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області виконавчого листа, виданого18.11.2011р. Печерським районним судом м. Києва у звязку з поверненням його стягувачу, а також наявності заборгованості за кредитним договором. Дані обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції під час розгляду подання державного виконавця.

Таким чином, документи, які надані державним виконавцем, не підтверджують саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань в цей період часу. Сама по собі наявність зобовязання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобовязання.

Крім того, не було надано суду також доказів того, що державним виконавцем були вчинені всі можливі дії, направлені на виконання рішення, а саме була перевірена можливість виконання рішення у інший, передбачений законом спосіб.

Таким чином, державним виконавцем на час звернення до суду із поданням не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України „Про виконавче провадження заходів примусового виконання виконавчого листа. Суд же перевіряє достатність підстав для задоволення подання саме на час звернення до суду.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для висновку про необхідність задоволення подання заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, тому ухвалу суду слід скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України.

Керуючись ст. 367, 368, 380, 381, 441 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2012 року скасувати.

У задоволенні подання заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспорта громадянина України відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного її тесту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді

Повний текст постанови складено 05 липня 2018 року