Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 145/1952/14-ц

провадження № 61-21392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року у складі судді Ратушняк І. О. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення у справі за позовом

ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості за договором вкладу.

Заява мотивована тим, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська знаходиться виконавче провадження ВП № 50381386 по примусовому виконанню виконавчого листа Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 145/1952/14-ц, виданого 18 грудня 2015 року, про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором вкладу

№ SAMDNWFD400 від 28 листопада 2013 року за основним боргом в сумі 173 700,00 грн, за нарахованими відсотками - 42 662,83 грн, 3 % річних - 5 510,81 грн та суму відповідно до індексу інфляції - 105 783,30 грн, а всього 327 656,94 грн, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження

ВП № 11355726, відкритого у відділі відносно боржника ПАТ КБ «ПриватБанк».

До складу зведеного виконавчого провадження на теперішній час входить

451 виконавчий документ на загальну суму стягнення 93 604 742,39 грн. В заяві зазначено, що до відділу ДВС 30 вересня 2016 року надійшла заява від ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що на сьогоднішній день існують виняткові обставини, що ускладнюють виконання вищезазначеного рішення суду, які не залежать від волі боржника.

В зв'язку з тим, що законом право встановлення існування виняткових обставин надано виключно суду, боржник в своїй заяві просить Жовтневий відділ ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції звернутися до Тиврівського районного суду Вінницької області із заявою про відстрочення виконання рішення суду терміном на 1 рік, а також у зв'язку з цим зупинити виконання рішення суду на підставі пункту 1 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вважає, що вчасне виконання рішення суду за наявності виняткових обставин завдає шкоди правам та інтересам боржника, а також, всій фінансовій системі України.

Існують обставини, які ускладнюють виконання вищезазначених виконавчих документів, оскільки події, пов'язані з політичною кризою, воєнними подіями на сході України та окупацією Автономної Республіки Крим призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк».

У зв'язку з цим, з метою збереження ліквідності банку та можливістю погашення заборгованості по кредитам, ПАТ КБ «ПриватБанк» змушений був звернутися до НБУ для отримання рефінансування, а саме банк уклав додаткові угоди з НБУ про подовження строків погашення кредитів рефінансування. Загальновідомим є факт конфіскації владою Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим всіх активів ПАТ КБ «ПриватБанк», збройне захоплення на тимчасово окупованих територіях Луганської та Донецьких областей майна та грошових коштів

ПАТ КБ «ПриватБанк», а також той факт, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є найбільшим комерційним банком України і його банкрутство з великою долею вірогідності може призвести до розвалу всієї фінансової системи України, а тому просив відстрочити виконання рішення Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 145/1952/14-ц строком на 1 рік або, при відсутності таких обставин, відмовити у відстроченні виконання даного судового рішення.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 березня

2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено наявність виняткових обставин в розумінні статті 373 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Ухвалу Тиврівсього районного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

20 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 03 березня

2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в заяві про відстрочку виконання судового рішення та аналогічними доводам наведеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 373 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Аналогічне положення міститься також у частині першій статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Згідно із статтею 124 Конституції України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) та статтею 14 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Обов'язок з примусового виконання рішень покладається на державну виконавчу службу.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення, оскільки обставини, на які посилається головний державний виконавець та ПАТ КБ «ПриватБанк», як на підставу для відстрочки, не свідчать про наявність достатніх та виключних обставин, які утруднюють виконання рішення, що є необхідною умовою для відстрочки виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування ухвал немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанка» залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 03 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська