Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 681/1517/15-ц

провадження № 61-23209св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року, у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 липня 2008 року вона перебувала із ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу сторонами як подружжям було накопичено кошти в розмірі 5000,00 доларів США. 21 вересня 2013 року ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4 придбав автомобіль марки «CHERY» моделі «AMULETDА11А» за 5000,00 доларів США за дорученням. Власником цього автомобіля є ОСОБА_6

29 липня 2015 року шлюб з відповідачем розірвано.

Позивач зазначає, що відповідач повинен повернути їй ? частину коштів, витрачених в шлюбі на придбання автомобіля.

На підставі вищевикладеного, з урахування зменшених позовних вимог просила стягнути з відповідача кошти у сумі 20000,00 грн вартості ? частини коштів, витрачених в шлюбі станом на час придбання автомобіля.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 20000,00 грн - спільної сумісної власності подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач під час перебування у шлюбі придбав автомобіль за 5000,00 доларів США, після розірвання шлюбу автомобіль залишився у користуванні відповідача, а тому позивач має право на ? частину коштів, витрачених на придбання цього автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_6, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не набули право власності на спірний автомобіль, як спільне сумісне майно подружжя. Власником даного автомобіля є ОСОБА_6

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, яке ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та погодився сплатити кошти, пояснивши суду, що без згоди дружини використав спільні кошти в розмірі 40000,00 грн за які і придбав вищезазначений автомобіль, однак на облік на своє ім'я не зареєстрував через відсутність коштів.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Справу разом з матеріалами переведення 11 травня 2018 року передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 19 липня 2008 року по 29 липня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Полонського районного суду від 29 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

01 вересня 2013 року ОСОБА_6, якому на праві власності належить автомобіль марки «CHERY» модель «AMULETDА11А», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, передав зазначений автомобіль в користування ОСОБА_5 на підставі довіреності строком на п'ять років з правом управляти та розпоряджатись цим автомобілем, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому за результатами угод грошові суми, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 5000,00 доларів США.

Вищезазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, довіреністю, розпискою, поясненнями свідка.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вищевикладене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15.

Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З досліджених судами доказів вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_6, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. В установленому порядку договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було, а тому ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 5000,00 доларів США в рахунок купівлі-продажу без достатніх правових підстав, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не набули право власності на вищевказаний автомобіль, як спільне сумісне майно подружжя. Власником даного автомобіля на час виникнення спірних правовідносин залишився ОСОБА_6

Також судом апеляційної інстанції установлено, що спірний автомобіль був переданий ОСОБА_6 відповідачу на підставі довіреності та використовувався в інтересах сім'ї. Спірний автомобіль знаходився в користуванні всіх членів сім'ї, в тому числі й позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та її представник підтвердили, що позивачу достеменно було відомо про передачу її чоловіком ОСОБА_6 5000,00 доларів США спільних коштів подружжя за користування зазначеним автомобілем, про що вона на час передачі не заперечувала, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, відповідно до частини другої статті 65 СК України діяв за згодою дружини, в інтересах сім'ї та на її потреби.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов без порушень норм процесуального права правильно застосувавши норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач в судовому засідання визнав позовні вимоги та погодився сплатити кошти, пояснив суду, що без згоди дружини використав спільні кошти в розмірі 40000,00 грн за які і придбав вищезазначений автомобіль, є безпідставними, оскільки поділу підлягає лише майно, яке є у наявності, а кошти в сумі 5000,00 доларів США, передані відповідачем ОСОБА_6 на час подання позову у відповідача відсутні, передані іншій особі зі згоди позивача, а тому не можуть бути об'єктом поділу як спільне майно подружжя.

Слід зазначити, що наведене вище не позбавляє позивача права звернутися з позовом про стягнення частини цих коштів до особи, якій вони передані, якщо буде доведено безпідставність набуття їх цією особою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик