ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/279/18 Справа № 212/5797/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 04 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 1967 року по 1978 рік та період з 1985 по 2008 рік він перебував у трудових відносинах з відповідачем, та під час звільнення відповідач по справі не виплатив йому усі належні йому виплати.

Так, в період роботи позивача на підприємстві відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства.

У 2012 році позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи на підприємстві, включаючи час основних та додаткових щорічних відпусток.

За результатами проведеної перевірки йому було донараховано 15 462, 75 грн., що становить 71% відповідно до спільної постанови №3 від 06.02.2012 року.

08.06.2012 року йому перераховано суму з відрахуванням податків та обов'язкових платежів у розмірі 13 048, 68 грн.

15.05.2015 року він звернувся до відповідача із заявою, у якій зазначив, що йому лише частково здійснено виплату донарахованої заробітної плати всупереч ПКМ №100 від 08.02.1995 року та просив у повному обсязі здійснити виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня, наступного за днем звільнення, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток, яка здійснена у 2012 році на підставі Спільної постанови Генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012року та наказу №295 від 06.02.2012року.

У відповіді від 18.06.2015 року за вих. № 1886 відповідач зазначив, що вже провів нарахування у сумі 15 462,75 грн. та виплатив йому частину належної йому заробітної плати, застосувавши при цьому коефіцієнт 0,71, а вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені задоволенню не підлягають.

Однак позивач вважає, що його права щодо отримання компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня звільнення порушені.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги та з урахуванням останньої уточненої позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв'язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, за період з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати, за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток у 2012 році, а саме: за період з серпня 2000 року по травень 2012 року у сумі 636 грн. 49 коп., стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року у розмірі 791 965, 94 грн., стягнути з відповідача на його користь 9 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати та стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування витрат на правову допомогу 4 790, 80 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 636 гривень 49 копійок, без урахування утримання податків з доходів фізичних осіб, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 791 965 гривень 94 копійки та в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати, 800 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» судовий збір на користь держави у розмірі 9329 гривень 26 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Представник відповідача зауважує на тому, що судом першої інстанції невірно визначено суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період відпусток позивача, яка за розрахунком відповідача, з урахуванням утримання всіх обов'язкових платежів, окрім податку з доходів фізичних осіб, має становити 217 грн. 12 коп., а не 636 грн. 49 коп., як це визначено позивачем та у зв'язку із чим суд мав застосувати принцип співмірності. Крім того представник відповідача зауважує на тому, що стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - Присяжнюка Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 29.07.1967 року по 24.10.1978 року та з 08.02.1985 року по 25.02.2008 року працював на різних посадах на підприємстві відповідача. (т. 1, а.с.8-11)

В період вказаної роботи позивача на ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», наказами по підприємству: № 191 від 28.02.1995 р., №462 від 28.06.1996 р., №522 від 24.07.1997 р., №312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001 р., №637 від 29.07.2003 р., №717 від 20.08.2003 р., №391 від 21.04.2004 р., №952 від 15.09.2004 р., №83 від 24.01.2005 р., №331 від 21.03.2005 р., №92 від 31.01.2006 р., №367 від 05.04.2006 р., №1117 від 02.10.2006 р., №23 від 05.01.2007 р., №624 від 08.05.2007 р., №1432 від 10.10.2007 р., №103 від 22.01.2008 р., неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства, що не заперечувалось сторонами під час судового засідання.

В 2011 році відповідачем було встановлено, що працівникам ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», при розрахунку середнього заробітку при оплаті відпусток, не враховувалися коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

З метою усунення вказаних порушень, протоколом засідання наглядової ради ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», від 03.02.2012 року було вирішено надати згоду генеральному директору на проведення перерахунку та виплати заробітної плати за час відпусток працюючим та колишнім працівникам підприємства за період з 01.01.1995 року.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 року та наказом № 295 від 06.02.2012 року, відповідачем визнано порушення п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, яка набрала законної сили 01.01.1995 року.

Наказом генерального директора ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», №295 від 16.02.2012 року на виконання вищевказаної спільної постанови проведено розрахунок сум недоплаченої заробітної плати за час відпусток і визначено порядок їх виплати.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2012 році позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи на підприємстві, включаючи час основних та додаткових щорічних відпусток.

За результатами проведеної перевірки позивачу було донараховано 15 462, 75 грн., що становить 71% відповідно до спільної постанови №3 від 06.02.2012 року.

08.06.2012 року позивачу перераховано недоплачену заробітну плату за період відпусток з 1995 року по 2008 рік у сумі 13179,17 грн., у тому числі 1% комісія банку у сумі 130, 49 грн., також був перерахований податок на дохід у сумі 2414,07 грн.

15.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій зазначив, що відповідач здійснив виплату донарахованої заробітної плати несвоєчасно при цьому просив у повному обсязі здійснити виплати середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня, наступного за днем звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги з дати затримки на один календарний місяць виплати заробітної плати за час першої відпустки по день фактичної виплати заборгованості з заробітної плати за весь період відпусток, яка здійснена у 2012 році на підставі Спільної постанови Генерального директора ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012 року та наказу №295 від 06.02.2012 року (т.1, а.с. 13).

Відповідно до відповіді ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», від 18.06.2015 року вих. № 1886, відповідач зазначив, що вже провів нарахування у сумі 15 462,75 грн. та виплатив позивачу належну йому заробітну плату, застосувавши при цьому коефіцієнт 0,71, а вимоги щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, а також виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволенню не підлягають (т. 1, а.с. 14).

З довідки №69.1/18 від 29.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 за його заявою від 23.05.2012 року було нараховано недоплачену заробітну плату за період відпусток з 1995 року по 2008 рік у сумі 15462, 75 грн. (т.2, а.с.186)

Довідка ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (т.2, а.с. 196) містить періоди надання відпустки/компенсації позивачу за невикористані дні відпустки та суми недоплаченої заробітної плати по кожній з відпусток.

Відповідно до вказаної довідки, сума недоплаченої заробітної плати за весь період відпусток з серпня 1997 року по січень-лютий 2008 року становить 15 462, 75 грн. без утримання ЄСВ та ПДФО.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2015 року, яке в подальшому було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період часу з серпня 2000 року по травень 2012 року у розмірі 14 445, 10 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.09.2015 року у сумі 4000, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4790,80 грн.

На виконання вказаного рішення відповідачем ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», 06.07.2016 року позивачу було сплачено на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 445, 10 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4000 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивача із займаної посади відповідач ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», не провів виплату всіх належних йому сум, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, однак не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Спір між сторонами виник з підстав несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати при звільненні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст.24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Положенням про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, та згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.1998 року до 31.12.2000 року, здійснюється згідно Закону України «Про оплату праці» та Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 року здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями, компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Таким чином, своєчасно не виплачені суми коштів за період з 01.01.1998 року до 31.12.2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, а з 01.01.2001 року, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

На підставі наведеного вище, враховуючи, що ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», виплачено позивачеві заробітну плату за період відпусток з серпня 2000 року по травень 2010 року лише у 2012 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості - травень 2012 року.

Перевіряючи розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 636,49 грн. вказаної компенсації, з огляду на наступне.

Розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги проводиться за період з 01.01.2000 року по травень 2012 року.

Розмір відповідної компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за вказані вище періоди підлягає розрахунку на підставі різних нормативних актів, а саме до 31.12.2000 року відповідно до Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати від 20.12.1997 року №1427, а з 01.01.2001 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати від 21.02.2001 року №159, які містять різні формули визначення розміру такої компенсації.

Зокрема, п. 3 Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, а п. 4 Порядку від 21.02.2001 року №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, розрахунок компенсації за період відпустки липень-серпень 2000 року проводиться відповідно до Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 року, а розрахунок компенсації за періоди відпусток з травня-червня 2001 року по січень-лютий 2008 року проводиться відповідно до Порядку №159 від 21.02.2001 року, дія якої розповсюджується з січня 2001року.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідно до п. 2 Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Згідно пункту 3 вищевказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми.

Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення.

Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць.

Відповідно до п.4 цього Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення.

Пункт 5 Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року визначає, що виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

У зв'язку з тим, що затримка виплати заробітної плати тримала майже дванадцять років, розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати здійснюється відповідно до п.3 Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (т.2, а.с.196) містить періоди надання відпустки/компенсації позивачу за невикористані дні відпустки та суми недоплаченої заробітної плати по кожній з відпусток.

Відповідно до вказаної довідки, сума недоплаченої заробітної плати за весь період відпусток з серпня 1997 року по січень-лютий 2008 року становить 15 462, 75 грн. без утримання ЄСВ та ПДФО, а з утриманням ПДФО - 13048,68 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок сум недоплаченої заробітної плати судом першої інстанції визначено з врахуванням утриманого податку з доходів фізичних осіб, але з вказаних сум не було утримано обов'язковий платіж, а саме збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, який в спірний період був передбачений Законом України «Про пенсійне забезпечення», та який разом податком з доходів фізичних осіб з 01 січня 2011 року, було внесено до єдиного соціального внеску.

З огляду на викладене вище, з урахуванням довідки ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (т.2, а.с.196), після утримання податків і обов'язкових платежів за спірний період, сума невиплаченої позивачу заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати визначається наступним чином.

За липень-серпень 2000 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 256,50 грн.

У розрахунку суми компенсації за період відпустки липень - серпень 2000 року, у відповідності до положень п.3 Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року, визначено індекс споживчих цін наростаючим підсумком за період з липня 2000 року по травень 2012 року, а саме: 106,01 (коефіцієнт приросту з липня 2000 року по грудень 2000 року) х 106,1 (коефіцієнт приросту за 2001рік) х 99,4 (коефіцієнт приросту за 2002рік) х 108,2 (коефіцієнт приросту за 2003рік) х112,3(коефіцієнт приросту за 2004рік) х 110,3 (коефіцієнт приросту за 2005рік) х 111,6 (коефіцієнт приросту за 2006рік) х 116,6 (коефіцієнт приросту за 2007рік) х 122,3 (коефіцієнт приросту за 2008рік) х 112,3 (коефіцієнт приросту за 2009рік) х 109,1 (коефіцієнт приросту за 2010рік) х 104,6 (коефіцієнт приросту за 2011рік) х 100,3 (коефіцієнт приросту за (січень-травень 2012 р.) =315,55.

Отже, коефіцієнт приросту споживчих цін: 315,55: 99,9 ( індекс споживчих цін у липні 2000року ) -1 = 4,63-1=3,63.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати: 3,63х256,50= 551,47 грн.

Розрахунок компенсації за періоди відпусток з травня-червня 2001 року по січень-лютий 2008 року, має бути проведено відповідно до Порядку №159 від 21.02.2001 року, дія якого розповсюджується з січня 2001року.

Згідно з П.4 даного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до п. 7 Порядку № 159, компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що і виплати, за невиплату яких вона нараховується. Отже, компенсація за затримку виплати заробітної плати здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Відповідно до п. 5 Порядку № 159, виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

За травень-червень 2001 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 21,67 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2001 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,013 (червень-грудень 2001р.) х 0, 99 4 (2002р.)х 1, 082 (2003р.)х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1, 003 (січень-травень 2012р.))х100=275,91.

Величина приросту індексу споживчих цін: 275,91-100=175,91.

Отже, сума компенсації: 175,91х21,67: 100=38,11 грн.

За липень-вересень 2002 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 1613,12 грн.

Індекс споживчих цін за період з серпня 2002 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,028 (серпень-грудень 2002р.) х 1, 082 (2003р.)х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=281,18.

Величина приросту індексу споживчих цін: 281,18-100=181,18.

Сума компенсації: 181,18х1613,12: 100=2 9922,65 грн.

За серпень-вересень 2003 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 2 252,50 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2003 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,054 (вересень-грудень 2003р.) х 1,123 ( 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=267,06.

Величина приросту індексу споживчих цін: 267,06-100=167,06.

Сума компенсації: 167,06х2 252.50: 100=3 763,02 грн.

За травень-червень 2004 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 962,49 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2004 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,083 (червень-грудень 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=244,28.

Величину приросту індексу споживчих цін: 244,28-100=144,28.

Сума компенсації: 144,28х962.49:100=1388,68 грн.

За серпень-вересень 2004 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 913,87 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2004 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,077 (вересень-грудень 2004р.) х 1,103 (2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=242,93.

Величина приросту індексу споживчих цін: 242,93-100=142,93.

Сума компенсації: 142,93х913.87: 100=1306,19 грн.

За травень 2005 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 781,28 грн.

Індекс споживчих цін за період з червня 2005 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,043 (червень-грудень 2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=213,29.

Величина приросту індексу споживчих цін: 213,29-100=113,29.

Сума компенсації: 113,29х781,28: 100=885,11грн.

За серпень-вересень 2005 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 1 856,76 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2005 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,034 (вересень-грудень 2005р.) х 1,116 (2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=211,45.

Величина приросту індексу споживчих цін: 211,45-100=111,45.

Сума компенсації: 111,45х1856,76:100=2 069,36 грн.

За серпень 2006 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 304,78 грн.

Індекс споживчих цін за період з вересня 2006 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,075 (вересень-грудень 2006р.) х 1,166 (2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=196,98.

Величина приросту індексу споживчих цін: 196,98-100=86,98.

Сума компенсації: 86,98х304,78: 100=265,09 грн.

За липень-серпень 2007 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 783,35 грн.

Індекс споживчих цін за період з серпня 2007 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,104(серпень-грудень 2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=173,49.

Величина приросту індексу споживчих цін: 173,49-100=73,49.

Сума компенсації: 73,49х783,35: 100=575,68 грн.

За жовтень-листопад 2007 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 737,89 грн.

Індекс споживчих цін за період з листопада 2007 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,043(листопад-грудень 2007р.) х 1,223 (2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=163,91.

Величина приросту індексу споживчих цін: 163,91-100=63,91.

Сума компенсації: 63,91х737,89: 100=470,11 грн.

За січень-лютий 2008 року позивачу була надана відпустка і сума невиплаченої заробітної плати, після утримання податків і обов'язкових платежів, складала - 2264,74 грн.

Індекс споживчих цін за період з лютого 2008 року по травень 2012 року включно, визначено шляхом множення місячних індексів: (1,188(лютий-грудень 2008р.) х 1,123 (2009р). х 1,091 (2010р.) х 1,046 (2011р.) х 1,003 (січень-травень 2012р.))х100=152,70.

Величина приросту індексу споживчих цін: 152,70-100=52,70.

Сума компенсації: 52,70х2264,74х: 100=1193,51грн.

Отже, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період відпусток позивача, в межах заявлених позовних вимог та перевіреного колегією суддів розрахунку позивача, становить: 38,11 + 2922,65 + 3763,02 + 1388,68 + 1306,19 + 885,11 + 2069,36 + 265,09 + 575,68 + 470,11 + 1193,51= 14877,51 грн.

Оскільки відповідачем 06.07.2016 року сплачено на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 445 грн. 10 коп., розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача становить 432 грн. 41 коп. (14877,51 грн. - 14445,10 грн.)

На підставі наведено вище, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період відпусток позивача судом першої інстанції визначена невірно, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, стягнутого з відповідача на користь позивача з 636 грн. 49 коп. до 432 грн. 41 коп.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність також зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням положення частини другої статті 117 КЗпП України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Відповідно до п.20 Постанови Верховного Суду України від 08.02.2018 року (справа № 344/8870/16-ц), установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Вищевказаний аналіз норм матеріального права відображено у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16, Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 61-16194ск18.

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади відповідач ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з 2008 року по 2010 рік, включно, в сумі 14877,51 грн., яка була з урахуванням утримань суми податку з доходів фізичних осіб виплачена відповідачем позивачу за його заявою 08.06.2012 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" надав Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013року №8-рп/2013.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Згідно з розділом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати: усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатності.

Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку: нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 3 п. 8 Листа Міністерства праці та соціальної політики України № 247/13/8409 від 24.09.2009 року: середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідач у 2012 році виплатив позивачеві заробітну плату за період відпусток з серпня 2000 року по травень 2010 року.

Розмір середньої заробітної плати позивача перед звільненням, яке відбулося 25 лютого 2008 року згідно довідки відповідача від 18.06.2015 року становив 8 040 грн.

Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді становить 21 день.

Відповідно до довідки відповідача від 18.06.2015 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 382,86 грн. (том 1 а.с.12)

26.05.2016 року відповідачем було сплачено на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14 445, 10 грн.

Таким чином, період затримки розрахунку з виплати середнього заробітку становить з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року

Отже, загальний розмір середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати позивача, за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року становить: 2079 день х 382,86 грн.= 795 965, 94 грн., де 2079 днів - це період затримки розрахунку з виплати середнього заробітку з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року, 382, 86 грн.- це середньоденна заробітна плата.

Як встановлено матеріалами справи, 26.05.2016 року відповідачем позивачу виплачено 4000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.09.2015 року.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2008 року по 25.06.2016 року, що підлягає стягненню складає 791 965, 94 грн. (795 965, 94 грн. - 4 000 грн.= 791 965, 94 грн.)

Слід зауважити, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З врахуванням конкретних обставин справи та часткового задоволення вимог ОСОБА_1 щодо розміру належних йому при звільненні сум, а також необхідності застосування вимог розумності і справедливості, принципу співмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром належних звільненому працівникові сум, враховуючи розмір спірної суми, на яку позивач мав право, а саме 14877,51 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, з яких 14445,10 грн. відповідачем 06.07.2016 року сплачено і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 432,41 коп. частки, яку вона становила у заявлених вимогах, 791 965,94 грн., тобто, розмір заявлених вимог більше ніж у сто разів перевищує розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та неістотність цієї частки порівняно із розміром середньої заробітної плати позивача на момент його звільнення, а саме 8091 грн. (том 1 а.с.12), колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 791 965,94 грн до 25 000 грн.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є безпідставним, оскільки в даному випадку наявність порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди, який визначено судом першої інстанції в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідачів та істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача та конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили з урахуванням положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, стягнутої з відповідача на користь позивача з 636 грн. 49 коп. до 432 грн. 41 коп. та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутого з відповідача на користь позивача з 791 965 грн. 94 коп. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2018 року змінити, зменшивши розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 з 636 гривень 49 копійок до 432 (чотириста тридцять дві) грн. 41 коп.

Рішення суду змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 з 791 965 гривень 94 копійки до 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: