Номер провадження 2/229/1402/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 грудня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими,що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу 1/3 частини квартири від 02 вересня 1999 року та договором купівлі-продажу 2/3 частки квартири від 17 липня 2018 року. Разом із нею та її малолітньою донькою в квартирі зареєстрована її сестра ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2014 року відповідачка в квартирі не мешкає, особистих її речей в квартирі немає, за комунальні послуги вона не сплачує, знятися з реєстрації самостійно відповідачка не бажає. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в квартирі, тобто і за відповідачку. Реєстрація відповідачки в її квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися майном на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою №3 у будинку №33 по вул. О Кошового м.Дружківка Донецької області.

В судове засідання, позивачка не з'явилася, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надали заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідача приватним.

Суд встановив, що позивачка являється власником квартири АДРЕСА_2 О. в м.Дружківка Донецької області, що підтверджується: договором купівлі-продажу 1/3 частки від 02 вересня 1999 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4438 та посвідченим приватним нотаріусом Доужківського міського нотаріального округу Донецької області, право власності на 1/3 частку квартири зареєстровано за позивачкою 03 вересня 1999 року Дружківським міським бюро технічної інвентаризації за №9590 кн.46;

договором купівлі-продажу 2/3 частин цієї ж квартири від 17 липня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, право власності на 2/3 квартири зареєстровано за позивачкою в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.07.2018 року за №27075853 /а.с.11,12,13-14,15/.

В квартирі АДРЕСА_3 О. в м.Дружківка Донецької області крім позивачки ОСОБА_1 та її доньки зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 21,22,25 /.

В позові ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 є її сестрою.

З 2014 року відповідачка ОСОБА_2 не проживає в квартирі, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачці у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідачки підтверджується актом від 29 жовтня 2018 року, складеним КП "Комсервіс" Дружківської міської ради в присутності сусідів / а. с. 22/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що право власності на 1/3 частку квартири позивачка набула 03 вересня 1999 року, а на 2/3 частки квартири - лише з 17 липня 2018 року.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не є власником спірного нерухомого майна, відсутня в квартирі понад один рік без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До того ж відповідачка проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 209, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою №3, яка розташована у будинку №33 по вул. О.Кошового в м.Дружківка Донецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров