Справа № 282/1430/17
Провадження № 2/282/76/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарі судового засідання: Грушак І. В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «Українська факторингова компанія» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, посилаючись на те, що 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 149000,00 грн. зі сплатою 15,50 % річних. 29.01.2008 року був укладений договір поруки №175337 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, згідно якого поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Банк повністю виконав свої зобовязання та надав відповідачу кредитні кошти.

17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.01.2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до позивача.

Станом на дату укладення договору факторингу 17.11.2016 року у відповідача ОСОБА_2 сума заборгованості становила 447190,72 грн., з яких : - сума основного боргу - 17382,98 грн.; - сума простроченого основного боргу 125398,07 грн.; - сума нарахованих процентів 2992,35 грн.; - сума прострочених процентів 301417,32 грн., однак остання, не повернула отримані кошти в установлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки, в звязку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість у розмірі 300000,00 грн.

Ухвалою Любарського районного суду від 05.12.2018 року провадження у справі за позовом ТОВ «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог відносно ОСОБА_4 закрито у звязку із смертю відповідача ОСОБА_4

Представник позивача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали Любарського районного суду від 31.10.2018 року про визнання явки представника позивача в судове засідання обовязковою не виконав. Надав заяви в яких просив проводити розгляд справи в його відсутність, доказів про участь в судових засіданнях у судах м.Києва суду не надав, а відтак суд з урахуванням думки представника відповідача та вимог п.3 ч.2 ст.43 і ст.223 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві та поданих письмових клопотаннях, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та застосувати строки позовної давності. Також вказав, що останній платіж за кредитним договором його довірителька здійснювала в 2008 році, і те, що остання не отримувала від позивача повідомлення передбачене п.4.3 договору факторингу. Також вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що 29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 149000,00 грн. зі сплатою 15,50 % річних.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до п.1.3.1 Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15.50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередні місяці.

29.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, був укладений договір поруки №175337, згідно якого поручитель зобовязується перед Кредитором (АКІБ «УкрСиббанк») відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

17.11.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» уклали договір факторингу №49, згідно умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.01.2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до позивача, згідно реєстру боржників, серед яких і вищевказаний споживчий кредитний договір.

Згідно реєстру боржників до Договору факторингу №49 від 17.11.2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги серед яких під №28 вимога до ОСОБА_2

Актом приймання-передачі права вимоги від 24.11.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги в обсязі та на умовах визначених Договором факторингу №49 від 17.11.2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» .

Копія виписки по кредитному договору ОСОБА_2 за період з 29.01.2008 року по 24.11.2016 року вказує, що сума залишку становить 297400,77 грн.

Як встановлено із копії статуту ТОВ «Українська факторингова компанія» утворилася відповідно до протоколу установчих зборів учасників №1 від 26.01.2016 року.

Із відповіді УДМС України в Житомирській області (а.с.37) та копії актового запису про смерть №34 від 17.12.2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 14.12.2013 року в с.Новий Любар Любарського району Житомирської області у війці 56 років (а.с.153). В звязку з чим ухвалою Любарського районного суду від 05.12.2018 року провадження у справі за позовом ТОВ «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог відносно ОСОБА_4 закрито у звязку із смертю відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, повязаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наява вимога).

Відповідно до ст.512 ЦК України, підставами заміни кредитора у зобов'язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту статті 129 Конституції України вбачається, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено із копії виписки по кредитному договору ОСОБА_2 за період з 29.01.2008 року по 24.11.2016 року сума залишку становить 297400,77 грн., однак в позовній заяві в описовій частині позивачем вказано, що сума заборгованості становила 447190,72 грн., з яких : - сума основного боргу -17382,98 грн.; - сума простроченого основного боргу 125398,07 грн.; - сума нарахованих процентів 2992,35 грн.; - сума прострочених процентів 301417,32 грн, що суперечить вказаній виписці. Крім того, в прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 300000 грн., однак чому саме таку суму слід стягнути з позову не зрозуміло. В звязку із вказаним судом було задоволено клопотання представника відповідача та визнано обовязковою явку представника позивача в судове засідання, однак останній проігнорував вимоги ухвали суду, а також не надав суду детального розрахунку заборгованості по кредиту, який би підтверджував розмір вказаної заборгованості, а саме: не надано розрахунку в розрізі місяців та деталізацією сплати відсотків та комісій у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність або відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором та правильність її нарахування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так як позивач ухилився від доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд не є стороною по справі, щоб збирати нові докази, тому враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що станом на дату укладення договору факторингу 17.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом саме у розмірі 300 000,00 грн., в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за їх недоведеністю.

Крім того, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Оскільки у задоволенні позову ТОВ «Українська факторингова компанія» суд відмовляє у звязку з недоведеністю позовних вимог, суд не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України, оскільки, у задоволенні позову відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.267, 512, 514, 526, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 263 - 265, 271 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5, п.15 ч.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_5