Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/41314/16-ц

провадження № 61-21412св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне виробниче підприємство «Сіріус»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Мазур Олександр Леонідович, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виробничого підприємства «Сіріус» (далі - ПрВП «Сіріус») про стягнення заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2015 року між ПрВП «Сіріус», ОСОБА_1 та Приватним виробничим підприємством «Сірус-Буд» (далі - ПрАТ «Сірус-Буд») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач відступив новому кредитору (відповідачу) право вимоги виплати залишку на рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») за договором банківського рахунку від 11 грудня 2012 року № 10 та договором банківського рахунку від 11 грудня 2012 року № 9, а новий кредитор ПрВП «Сіріус» зобов'язався сплатити первісному кредиторові ціну відступлення права вимоги, що відступаються за цим договором. Пунктом 4.2 указаного договору встановлено, що, незважаючи на будь-які інші положення цього договору, оплата ціни відступлення здійснюється лише за умови та після підтвердження припинення відступлених на користь нового кредитора прав вимоги та вимог боржника внаслідок їх зарахування як зустрічних однорідних вимог (або внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі згідно зі статтею 606 ЦК України) одним із документів, зокрема, рішенням компетентного суду, що підтверджує припинення відповідних зобов'язань нового кредитора перед боржником, яке набрало чинності та не підлягає подальшому оскарженню.

06 квітня 2016 року Верховний Суд України скасував судові рішення, якими визнано припиненими зобов'язання ПрВП «Сіріус» та ПрАТ «Сірус-Буд» перед ПАТ «Дельта Банк» за вищевказаними кредитними договорами у зв'язку із зарахуванням зустрічних вимог, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні цього позову. Незважаючи на відмову у задоволенні позову, Верховним Судом України не спростовується факт укладення відступлення права вимоги від 25 лютого 2015 року між ПрВП «Сіріус», ПрАТ «Сіріус-Буд» і ОСОБА_4 та не ставиться під сумнів його дійсність. Позивачем були виконані всі зобов'язання за укладеним договором, тому він вважає, що має право на стягнення з ПрВП «Сіріус» частини ціни відступлення згідно з договором відступлення права вимоги від 25 лютого 2015 року в розмірі 50 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПрВП «Сіріус» на свою користь 50 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року (в складі судді Макаренко І. О.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням суду першої інстанції спростовані доводи позивача, що судовим рішенням припинено зобов'язання, яке є підставою для стягнення ціни відступлення права вимоги, зокрема постановою Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року, якою скасовано судові рішення про припинення відступлених на користь нового кредитора вимог та вимог боржника, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Інших документів на підтвердження припинення відступлених на користь нового кредитора прав вимоги та вимог боржника внаслідок їх зарахування як зустрічних однорідних вимог позивачем не надано.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з цих підстав, місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_1 26 лютого 2015 року звертався до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про перерахунок із його банківських рахунків в доларах США та в гривнях грошових коштів у розмірі 12 710 694,30 доларів США та у розмірі 122 000 000 грн, що підтверджується належними доказами виконання умов договору з метою відступлення прав вимоги.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що ОСОБА_1 26 лютого 2015 року звернувся до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується відміткою банку, із заявою про перерахунок із його банківських рахунків № НОМЕР_1 в доларах США та № НОМЕР_1 в гривнях грошові кошти у розмірі 12 710 694,30 доларів США та у розмірі 122 000 000 грн відповідно у рахунок погашення заборгованості ПрВП «Сіріус» за кредитним договором від 14 грудня 2010 року № К-2004187 та договором кредитної лінії від 14 грудня 2010 року № К-2004187-1, укладених між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк», а також те, що ПАТ «Дельта Банк» на заяву ОСОБА_1 не відреагувало. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 606,32 грн судового збору .

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зібраними у справі доказами, зокрема листом ПрВП «Сіріус» за вхідним № 4864, електронним реєстром вхідної кореспонденції ПАТ «Дельта Банк» та довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 20 грудня 2016 року, спростовано висновки суду першої інстанції щодо звернення ОСОБА_1 26 лютого 2015 року до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про перерахунок з його банківських рахунків коштів у рахунок погашення заборгованості ПрВП «Сіріус» за кредитними договорами, оскільки 26 лютого 2015 року листом за вхідним № 4864 до банку зверталося саме ПрВП «Сіріус», а не позивач, та просило видати готівкові кошти.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Мазур О. Л., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 292 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, безпідставно розглянуто апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», яке не було учасником цього судового процесу, а оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось питання про його права та інтереси. Судом апеляційної інстанції надано перевагу одним доказом над іншими без належного дослідження і оцінки всіх обставин справи і без наведення мотивів їх прийняття.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 25 лютого 2015 року між ПрВП «Сіріус», ОСОБА_1 та ПрАТ «Сірус-Буд» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор (ОСОБА_1) відступає новому кредитору (ПрВП «Сіріус») право вимоги до боржника (ПАТ «Дельта Банк») за договором рахунку у частині, що дорівнює 12 710 694,30 доларів США за договором банківського рахунку від 11 грудня 2012 року № 10, та у частині, що дорівнює 122 000 000 грн за договором банківського рахунку від 11 грудня 2012 року № 9, а новий кредитор (ПрВП «Сіріус») зобов'язується сплатити первісному кредиторові ціну відступлення за права вимоги, що відступаються за цим договором.

27 лютого 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 25 лютого 2015 року, відповідно до якої сторонами було досягнуто згоди щодо права вимоги виплати залишку на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку № 10 від 11 грудня 2012 року у розмірі 14 435 436,03 доларів США та за договором банківського рахунку № 9 від 11 грудня 2012 року у розмірі 122 000 000 грн. Відповідно змінена і ціна відступлення права вимоги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19 травня 2015 року в справі № 910/8058/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 серпня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 17 листопада 2015 року, визнано припиненими правовідносини за кредитним договором № К-2004187, укладеним 14 грудня 2010 року між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк», а також зобов'язання ПрВП «Сіріус», які випливають з цього договору. Визнано припиненими правовідносини за договором кредитної лінії № ВКЛ-2004187-1, укладеним 14 грудня 2010 року між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк» а також зобов'язання ПрВП «Сіріус», які випливають з цього договору. Визнано припиненою іпотеку комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8 940,60 кв. м, згідно іпотечного договору № К-2004187/S-1, укладеним 14 грудня 2010 року між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрованим у реєстрі за № 2499 у зв'язку з припиненням основного зобов'язання. Визнано припиненою іпотеку нежилого будинку універмагу «Троєщина», який розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 16 175,3 кв. м, згідно з іпотечним договором № К-2004187/S-2, укладеним 14 грудня 2010 року між закритим акціонерним товариством «Сіріус» (далі - ЗАТ «Сіріус»), правонаступником якого є ПрАТ «Сіріус-Буд» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрованим у реєстрі за № 2497 у зв'язку з припиненням основного зобов'язання. Визнано припиненою поруку ПрАТ «Сіріус-Буд» за договором поруки № П-2004187-1, укладеним 14 грудня 2010 року між ЗАТ «Сірус-Буд» та ПАТ «Дельта Банк» у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Постановою Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 19 травня 2015 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 05 серпня 2015 року та постанову Вищого господарського суду України від 17 листопада 2015 року, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховним Судом України у справі № 910/8058/15-г встановлено, що 26 лютого 2015 року ПрВП «Сіріус» звернулося до ПАТ «Дельта Банк» із повідомленням про відступлення права вимоги та із заявою про перерахування грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 у межах суми відступлення права вимоги у рахунок погашення заборгованості ПрВП «Сіріус» за кредитними договорами, однак банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є фізична особа, яка не зверталася з відповідною заявою, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів та видачу готівки.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що 26 лютого 2015 року ним на адресу ПАТ «Дельта Банк» була подана заява про відступлення права вимоги частини коштів на рахунку № НОМЕР_1 в доларах США у розмірі 12 710 694,10 доларів США та на рахунку № НОМЕР_1 в гривнях у розмірі 122 000 000 грн, а також з вимогою про перерахування вказаних коштів у рахунок погашення заборгованості ПрВП «Сіріус» за кредитним договором № К-2004187 від 14 грудня 2010 року та договором кредитної лінії № К-2004187-1 від 14 грудня 2010 року, укладених між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк».

Встановлюючи обставини справи, суд першої інстанції вважав доведеним факт звернення позивача до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про перерахування коштів на підставі наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 від 26 лютого 2015 року, на якій міститься штемпель вхідної кореспонденції ПАТ «Дельта Банк» від 26 лютого 2015 року № 4864.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПАТ «Дельта Банк» просило виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції встановлену обставину, що ОСОБА_1 26 лютого 2015 року звернувся до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується відміткою банку, із заявою про перерахунок із його банківських рахунків № НОМЕР_1 в доларах США та № НОМЕР_1 в гривнях грошових коштів у розмірі 12 710 694,30 доларів США та у розмірі 122 000 000 грн, відповідно, у рахунок погашення заборгованості ПрВП «Сіріус» за кредитним договором від 14 грудня 2010 року № К-2004187 та договором кредитної лінії від 14 грудня 2010 року № К-2004187-1, укладених між ПрВП «Сіріус» та ПАТ «Дельта Банк». ПАТ «Дельта Банк» ані на заяву ПрВП «Сіріус», ані на заяву ОСОБА_1 не відреагував.

У справі, яка переглядається, ПАТ «Дельта Банк» (апелянт) вказувало, що встановлені судом першої інстанції обставини безпосередньо впливають на його права та обов'язки, оскільки є підставою для вимоги ОСОБА_1 виконання підробленої заяви.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків цього виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

За договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Отже, ОСОБА_1 стверджував, що він заяву про списання коштів подав, тому може вимагати її виконання.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до електронного реєстру вхідної кореспонденції ПАТ «Дельта Банк» від 26 лютого 2015 року № 4864, на який посилався ОСОБА_1, зареєстрована заява ПрВП «Сіріус» про видачу готівкових коштів.

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 20 грудня 2016 року в реєстраційній базі «Вхідні документи» під вхідним № 4864 зареєстрований лист від ПрВП «Сіріус». У вказаній довідці зазначено, що в базі «Вхідні документи» звернення від фізичної особи ОСОБА_1 за 26 лютого 2015 року немає.

До апеляційного суду також подано вищевказану заяву ПрВП «Сіріус», на якій міститься вхідний номер банка (вх. № 4864) та дата надходження цього листа (26 лютого 2015 року).

Встановлено, що 26 лютого 2015 року ПрВП «Сіріус» звернулось до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу готівкових коштів вих. № 110/26-02-15, відповідно до якої просило видати готівкою з каси банку грошові кошти в розмірі 12 710 694,30 доларів США та 122 000 000 грн. У випадку невиконання платіжних доручень, доданих до заяви про перерахування коштів, чи не видачі коштів готівкою, ПрВП «Сіріус» заявляло про припинення зобов'язань щодо сплати ними на користь банку заборгованості за кредитними договорами, вказаними у заяві.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування, а отже, і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного висновок суду апеляційної інстанції про наявність у ПАТ «Дельта Банк» права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд вирішував питання про його права та обов'язки, є обґрунтованим, й узгоджується зі статтею 292 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що встановлення місцевим судом в мотивувальній частині рішення вищевказаних обставин порушує права банку ще й тому, що такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовані висновками Верховного Суду України та поданими ПАТ «Дельта Банк» доказами, яким судом апеляційної інстанції надано належну правову оцінку у сукупності з іншими доказами.

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи ПАТ «Дельта Банк», оскільки в судовому засіданні у визначеному процесуальним законом порядку було встановлено, що 26 лютого 2015 року за вхідним № 4864 зареєстрована заява ПрВП «Сіріус» про видачу готівкових коштів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат МазурОлександр Леонідович, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська