Постанова

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 332/1470/16-ц

провадження № 61-27463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Бабак А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 липня 1997 року до 16 січня 2001 року сторони перебували в шлюбі, у якому мають синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Діти є повнолітніми і навчаються у Інституті права імені ОСОБА_8 ОСОБА_8 Класичного приватного університету на платній основі. Вартість навчання становить 9 800,00 грн на рік за кожного.

Також діти щомісяця витрачають 640,00 грн на проїзд.

ОСОБА_4 щомісяця витрачає 4 000,00 грн на харчування, предмети першої необхідності для навчання, сезонний одяг та ліки через незадовільний стан здоров'я синів.

Відповідач займається адвокатською діяльністю, але допомоги у добровільному порядку синам не надає. Крім того, має заборгованість зі сплати аліментів, які були стягнуті на дітей до досягнення повноліття.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просила стягнути із ОСОБА_5 аліменти на повнолітніх синів у розмірі 3 000,00 грн щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, до закінчення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 навчання, але не більше, як до досягнення дітьми двадцятитрирічного віку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року в складі судді Шалпегіної О. Л. позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 травня 2016 року, до закінчення ними навчання, але не більш, ніж до досягнення ними двадцятитрирічного віку.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що повнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потребують матеріальної допомоги у зв'язку із продовженням навчання, а відповідач має можливість її надавати.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на синів: ОСОБА_6, ОСОБА_7 у розмірі 1 200,00 грн щомісяця на кожного з синів, починаючи з 16 травня 2016 року до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ними двадцятитрирічного віку. У решті позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідач, здійснюючи адвокатську діяльність як самозайнята особа, не надав належних доказів про розмір його доходів, що свідчить про мінливість цього розміру.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, не взяв до уваги, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має проблеми зі здоров'ям.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що сторони з 28 липня 1997 року до 16 січня 2001 року перебували у шлюбі, у якому мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідками від 20 жовтня 2015 року №№ 407, 408 ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є студентами Інституту права імені ОСОБА_8 Класичного приватного університету. Строк закінчення закладу освіти - червень 2019 року. Заклад є приватним, стипендію не виплачує.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Повнолітні діти на сьогодні зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір'ю ОСОБА_4 та фактично знаходяться на її утриманні. ОСОБА_4 працює головним спеціалістом Апеляційного суду Запорізької області, середньомісячний розмір заробітної плати за 2015 рік становить 4 402,00 грн.

18 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та Класичним приватним університетом укладені договори №№ 8518, 8519 щодо здійснення підготовки студентів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр з напряму «Правознавство».

Відповідно до копій наданих позивачем квитанцій у 2015, 2016 роках за навчання кожного з синів було сплачено по 3 675,00 грн, а взагалі запоясненнями позивача станом на 20 травня 2016 року вона сплатила за навчання синів 22 784,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що повнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потребують матеріальної допомоги у зв'язку із продовженням навчання.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, проте вважав, що суд визначив розмір аліментів в частці від заробітку, а не в твердій грошовій без достатньої правової оцінки доказів у справі.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Із 04 грудня 2013 року поновлено адвокатську діяльність ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (інформація з Єдиного реєстру адвокатів України).

Із фотокопії наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Екс Юре» від 06 липня 2016 року № 06/07/16 вбачається, що ОСОБА_5 був прийнятий на роботу на посаду адвоката з 07 липня 2016 року.

Відповідно до листа Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській областівід 08 листопада 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 за 2015 рік звітність не надавав.

Таким чином, відповідач, здійснюючи адвокатську діяльність як самозайнята особа, не надав належних доказів, які б свідчив про розмір його доходу, що свідчить про його мінливість, і тому за вказаних обставин стягнення аліментів суд апеляційної інстанції визначив у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір стягнення аліментів, суд апеляційної інстанції врахував вартість навчання ОСОБА_6 та ОСОБА_7, необхідність у придбанні підручників та іншого, що пов'язане з навчанням, наявність у відповідача неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2, від іншого шлюбу та дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів по 1 200,00 грн щомісяця на кожного із синів.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. ОСОБА_5 доказів наявності стабільного заробітку не надав.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик