Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 688/2321/17

провадження № 61-31504св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Усика Г.І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

заінтересовані особи: ОСОБА_4, Ізяславський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року у складі головуючого-судді Цідик А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні2017 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКІБ») звернулося до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває дублікат виконавчого листа, виданий на підставі рішення Шепетівського міськрайонного суду від 17 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 07травня 2007 року № 795 в сумі 59 413,73 грнта звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 07 травня 2007 року № 796, а саме, напівпричіп марки 7310.025, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 шляхом реалізації заставленого майна на аукціоні (публічні торги), з початковою ціною предмета застави 92 тис. грн. Проте виконати рішення суду неможливо, оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу, так як реалізація заставного майна не відбулася через відсутність покупців. Причиною неможливості провести реалізацію заставного майна є його незадовільний стан та висока початкова ціна предмета застави.

Ураховуючи викладене, ПАТ «АКІБ» просило змінити порядок виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 17березня 2010 року у справі №2-119/10 та звернути стягнення на предмет застави по договору застави від 07 травня 2007 року № 796, а саме, напівпричіп марки 7310.025,2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши, що початкова ціна продажу предмету застави встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року заяву ПАТ «АКІБ» залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки заявник фактично просить змінити резолютивну частину рішення суду, виключивши з нього посилання на початкову ціну предмета застави в розмірі 92тис. грн, тому відсутні підстави для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «АКІБ» відхилено, ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції повно і всебічно встановлено обставини справи й визначено правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосовано правові норми та ухвалено законне й справедливе рішення.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «АКІБ», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи та змісту статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, оскільки заявник просив змінити порядок виконання судового рішення шляхом зміни початкової ціни предмета застави та не заявляв вимоги про зміну судового рішення. Крім того, висновок судів про те, що встановлення початкової ціни реалізації предмета застави не у грошовому виразі, а на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, буде порушенням вимог статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», є помилковим, оскільки в рішенні суду була встановлена початкова ціна реалізації предмета застави у грошовому виразі в розмірі 92 тис. грн. Однак у зв'язку з неможливістю виконати судове рішення за такої початкової ціни предмета застави, виникла потреба у її зміні.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

29 травня 2018 року справу № 688/2321/17 за заявою ПАТ «АКІБ» про встановлення способу і порядку виконання судового рішення передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2010 року задоволено позов ПАТ «АКІБ» та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АКІБ» заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2007 року № 795 в розмірі 59 413,73 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 07 травня 2007 року № 796, а саме, напівпричіп марки 7310.025, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 шляхом реалізації заставленого майна на аукціоні (публічні торги), з початковою ціною предмета застави в розмірі 92 тис. грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції від 28 лютого 2013 року, 11 лютого 2015 року, 27 жовтня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві, оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, яке не було реалізоване під час виконання рішення суду.

Відповідно до статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім»ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Згідно із частиною першою статті 36 Закону України &qu-f;Про виконавче провадження&qu";;за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих заявником, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки цим буде змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання, правильно застосувавши при цьому норми статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик