Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 607/15482/14-ц

провадження № 61-13334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_3, та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року у складі суддів: Ткач О. І., Гірський Б. О., Костів О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2013 року у справі № 1915/14819/2012, рішенням Тернопільського міськрайонного суду з ОСОБА_1 стягнуто в їх користь, за кредитними договорами № 11/470-К від 23 листопада 2006 року та № 11/474-К від 19 листопада 2007 року, заборгованість в розмірі 552 933, 72 грн та 1 067 535, 30 грн, що разом складає 1 620 469,03 грн або 202 736,01 доларів США станом на 21 червня 2013 року.

Вказані кредитні договори були забезпечені договорами іпотеки. ОСОБА_1 в порушення умов договорів іпотеки та норм Закону України «Про іпотеку», без погодження з іпотекодержателем, змінив цільове призначення квартири АДРЕСА_1 (змінив тип власності), що закріпив зміною реєстрового номера об'єкту нерухомості в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказана дія вчинена реєстратором з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, а в майбутньому вказаний об'єкт нерухомості поділено, як спільне майно подружжя.

Позивач просив звернути стягнення на предмети іпотеки, що належить відповідачам на праві приватної власності, а саме на: промтоварний магазин на АДРЕСА_1, загальною площею 63,4 кв. метри в м. Тернополі за початковою ціною продажу 476 000 гривень та квартиру на АДРЕСА_2, загальною площею 58.9 кв. м в м. Тернополі, за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Універсал банк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приміщення, щодо яких заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, не ідентифікуються, згідно договорів іпотеки від 23 листопада 2006 року та 19 листопада 2007 року, відтак до внесення до Державного реєстру іпотек відомостей про обтяження іпотекою саме спірних приміщень, і як наслідок, з метою визнання судом вищезазначених приміщень предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобов'язань за договорами кредиту № 11/474-К та № 11/470-К, укладеними між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, обраний позивачем спосіб задоволення своїх вимог, є передчасним. З моменту прийняття новоствореного нежитлового нерухомого майна в експлуатацію, та внесення до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запису про закриття відомостей про право власності за ОСОБА_1 на передані в іпотеку банку житлові приміщення, обтяження іпотекою даних приміщень є припиненим, внаслідок їх втрати. В разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, в тому числі, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Стягнення боргу в тих же сумах (1 067 535, 50 грн, та 552 933, 72 грн) ще одним рішенням суду, навіть у інший спосіб (звернення стягнення боргу на передане в іпотеку майно), фактично є стягненням з боржника на користь кредитора подвійної суми боргу. Реконструйований об'єкт нерухомості є новоствореним об'єктом, що дає право на відкриття окремого реєстраційного номеру об'єкту нерухомості і відповідно припиняє обтяження.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення:

звернуто стягнення на предмет іпотеки на квартиру, загальною площею 58.9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 11/474-К від 19 листопада 2007 року, в розмірі 1 067 535,30 грн;

звернуто стягнення на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв. м в АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності по ? частині кожному відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал банк» за кредитним договором № 11/470-К від 23 листопада 2006 року, в розмірі 552 933,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що зазначені судом першої інстанції мотиви не кореспондуються з законами та нормативними актами в сфері реєстрації речових прав та їх обтяжень. Порушення стало результатом усвідомленого порушення ОСОБА_1, як стороною іпотечного договору, своїх зобов'язань щодо обмеження права на розпорядження об'єктом нерухомості в силу статей 7, 12 Закону України «Про іпотеку, та умов договору. Початкова ціна визначається на стадії виконавчого провадження з реалізації іпотечного майна.

При відхиленні доводів про застосування позовної давності апеляційний суд вказав, що оскільки розмір коштів яких визначено рішенням суду у червні 2013 року, саме з цього часу слід вести обчислення позовної давності.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, що підписана представником ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що переданих в іпотеку приміщень не існує, внаслідок їх перебудови та зміни цільового призначення з первісного житлового на нежитлове. В реєстрі іпотек запису про перебування в іпотеці спірного нежитлового приміщення магазину в АДРЕСА_1, немає, як і не існує квартири в АДРЕСА_2, оскільки за рішенням органу місцевого самоврядування квартиру переобладнано в магазин, про що наявний акт введення в експлуатацію та сертифікат відповідності закінчення будівництвом об'єкта реконструкції. Судовим рішенням від 29 травня 2015 року за позовом банку до ОСОБА_4, встановлено, що спірне майно є предметом іпотеки і позивач дізнався про реконструкцію ще в 2010 році. Суд не визначив початкову ціну предметів іпотеки. Також, позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині задоволених вимог про звернення стягнення на нежитлове приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1 і направити справу в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що: суд не визначив початкову ціну предметів іпотеки; позивач пропустив позовну давність на звернення до суду з позовом; стягнення на належну ОСОБА_2 частку в спільній частковій власності є неможливим; в договорі іпотеки не передбачалося заборони робити реконструкцію.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2016 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2016 року позивач через представника Панькова О. П. надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити та залишити в силі оскаржене рішення.

Заперечення мотивоване тим, що: початкова ціна іпотечного майна повинна визначатись на стадії виконавчого провадження; судове рішення від 29 травня 2015 року за позовом позивача до ОСОБА_4 не може мати преюдиційного характеру; існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами не є новоствореним об'єктом нерухомого майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11/470-К відповідно до якого банк надав йому 75 000 доларів США кредиту з терміном їх повернення до 22 листопада 2016 року.

23 листопада 2006 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11/470-К між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, за згодою дружини ОСОБА_2, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О., за реєстровим № 4589. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 як іпотекодавцем передано в іпотеку двокімнатну квартиру, яка зареєстрована в Реєстрі прав власності як об'єкт нерухомості з присвоєнням реєстраційного номера майна НОМЕР_1, загальною площею 63, 4 кв. м, житловою площею 32, 0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1

23 листопада 2006 року, приватним нотаріусом внесено відомості про обтяження під №4101243 в Реєстр іпотек та Реєстр заборон під № 4101152. Повторно обтяження на вказаний об'єкт нерухомості було внесено нотаріусом 19 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки за реєстром № 5161 для забезпечення кредитного договору на суму 120 000 доларів США, який укладено 19 листопада 2007 року.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради прийнято рішення оформити право власності за ОСОБА_1 на приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв. м за адресою АДРЕСА_1, видати свідоцтво. Та зобов'язано ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації зареєструвати за ним право власності. 14 травня 2008 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на тип нерухомості: нежиле приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1, якому в той же день, реєстратором ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 в Реєстрі прав власності. Відповідно приміщення магазину, яке має новий реєстровий номер, не значиться під обтяженням у Реєстрах іпотеки та заборон.

У договорі іпотеки від 23 листопада 2006 року передбачено, що: у випадку зміни цільового використання предмета іпотеки (реєстрації нежитлового приміщення) укласти протягом 5 робочих днів з іпотекодержателем додаткову угоду в якій змінюють опис предмета іпотеки: замість опису квартири - нежитлове приміщення (пункт 3.1.10.); порядок звернення стягнення та реалізації майна, в тому числі якщо Іпотекодавець не виконує або неналежним чином виконує умови даного Договору (пункт 4.1.5.).

Суд апеляційної інстанції встановив, що на час розгляду справи, в Реєстрі прав власності, є записи про об'єкти нерухомості за різними реєстровими номерами за однією і тією ж адресою АДРЕСА_1, за одним і тим же власником ОСОБА_1: № НОМЕР_1 - квартира та № НОМЕР_2 - нежиле приміщення промтоварного магазину. Оскільки вказаний реєстр передбачав фіксування типу власності або цільового призначення, то вказаний об'єкт різниться типом власності: в першому випадку - квартира, в другому - нежитлове приміщення - магазин. Вказана обставина стала можливою в силу того, що станом на травень 2008 року БТІ, як орган який здійснював реєстрацію прав на об'єкти нерухомості, шляхом записів в Реєстр прав власності, в порушення, без затребування з органу, який реєстрував у вказаний період часу обтяження, зареєстрував повторно за ОСОБА_1 право власності на об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1, при цьому відкрив новий реєстровий № НОМЕР_2.

Апеляційний суд встановив, що 19 листопада 2007 року між АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11/474-К, відповідно до якого банк надав 120 000 доларів США кредиту з терміном їх поверненням до 18 листопада 2037 року.

19 листопада 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11/474-К між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, за згодою дружини ОСОБА_2, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О., за реєстровим № 5159. Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передав в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 58,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка 16 листопада 2007 року вперше зареєстрована Реєстрі прав власності як об'єкт нерухомості з присвоєнням реєстраційного номера майна 21049715, і за цим номером вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_1 20 листопада 2007 року. 19 листопада 2007 року приватним нотаріусом внесено відомості про обтяження під № 6053497 в Реєстр іпотек та в Реєстр заборон під № 6053422. Вказане обтяження в даних Реєстрах є і на цей час.

У пункті 1.5 договору іпотеки від 19 листопада 2007 року передбачено, що іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення договору та виникають у майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стануть предметом договору-предметом іпотеки і не потребують внесення змін до договору.

Рішенням Тернопільської міської ради від 17 січня 2008 року № 16 дозволено ОСОБА_1 провести реконструкцію квартири АДРЕСА_2 під промтоварний магазин з влаштуванням окремого входу, після закінчення робіт здати приміщення в експлуатацію з оформленням відповідних документів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2013 року у справі № 1915/14819/2012 з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість станом на 21 червня 2013 року за кредитними договорами: № 11/470-К від 23 листопада 2006 року в сумі 552 933,72 грн, що еквівалентно 69 177,24 доларів США та № 11/474-К від 19 листопада 2007 року в сумі 1 067 535, 30 грн, що еквівалентно 133 558,77 доларів США.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, постанові Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/3376/17, постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 335/640/15-ц зроблений висновок, що новоствореним об'єктом нерухомості вважається виключно об'єкт, створений без прив'язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об'єктом нерухомого майна вже існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

Зробивши висновок, що проведення реконструкції об'єкта нерухомості, означає зміну уже існуючого об'єкта, а не створення нового, і це не може бути підставою для припинення іпотеки, апеляційний обґрунтовано задовольнив позов про звернення стягнення.

Аргументи касаційних скарг про те, що суд не визначив початкову ціну предметів іпотеки не застосування колегія суддів відхиляє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц зроблено висновок, що «виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. З урахуванням наведеного, ВеликаПалата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання касаційних скарг покладається на осіб, які подали касаційні скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 квітня 2017 року було зупинене виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційні скарги залишено без задоволення, а оскаржене рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, колегія суддів поновлює виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, підписану представником ОСОБА_3, та касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат