Справа № 357/9284/18
Провадження№ 2/357/3430/18
25 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючий суддя Цукуров В.П.,
Секретар судового засідання Александрова А.С.,
за участю позивача ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
13 серпня 2018 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним ордером на житлове приміщення від 06.07 1988 року, виданим Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради серія БЦГ №001048. У вказаній квартирі зареєстрован і Відповідач колишній чоловік. Проте він не проживе в квартирі з дня реєстрації, витрат на утримання квартири не несе. На цей час його місцезнаходження невідомо.
Посилаючись на приписи ст.386 ЦК України, ст.ст. 71, 72, ч.2 ст.107 ЖК УРСР Позивач просила визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №10, будинку №95 по вул. Некрасова в місті Біла Церква Київської області.
Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 15.08.2018 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні Позивач підтримала заявлені вимоги. Пояснила суду, що відповідач по справі є її колишній чоловік, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.06.2002 року шлюб розірвано. З 12 лютого 1992 року відповідач в даному житловому приміщенні зареєстрований, але з травня 2011 року не проживає. Визнання Відповідача таким, що втратив право користування її житловим приміщенням потрібно їй для отримання права на субсидію. Дала згоду на ухвалення заочного рішення та просила суд позов задовольнити.
В судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що Відповідач дійсно не проживає в квартирі Позивача приблизно сім років.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що Відповідач не проживає за адресою позивачки приблизно 8 років, їй відомо, що він проживає у селі, а працює у м.Києві, останній раз бачила відповідача три роки тому.
Суд, вислухавши пояснення Позивача та свідків, повно, обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
На підставі ордеру на житлове приміщення Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_2 (а.с. 12).
Відповідно до відмітки про реєстрацію, Позивач зареєстрована за вказаною адресою з 24.08.1988 року (а.с. 10).
Згідно із довідкою №4722 від 07.08.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, АДРЕСА_3 по вулиці Некрасова, що складається із двух кімнат, загальною площею 9,3 кв.м., відповідно до договору найму житлового приміщення №3275 від 20.10.2015 року який укладений між ОСОБА_1 та КП БМР житлово-експлуатаційною конторою №7, з 12.02.1992 року зареєстрован колишній чоловік Позивача - ОСОБА_2 (а.с. 6).
Проте, як убачається із пояснень Позивача та свідків, Відповідач у вказаній квартирі не проживає та витрат на утримання не несе. При цьому, він не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна.
Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 ЖК УРСР збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно із ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст.107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідач більше шести місяців не проживає у спірній квартирі, витрат по її утриманню не несе, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 72, ч.2 ст.107 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263 - 265, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою №10 в будинку № 95 по вулиці Некрасова в місті Біла Церква, Київської області.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.09.2018 року.

СуддяОСОБА_5