Справа № 442/4856/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/543/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2018 року в складі судді Нагірної О.Б. в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич», Комунального підприємства «Дрогобицький ринок» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», КП «Дрогобицький ринок», просила поновити її на роботі в КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» Дрогобицької міської ради Львівської області на раніше займаній посаді адміністратора готелю та стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 16 лютого 1985 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем Дрогобицьким комбінатом комунальних підприємств. 07.06.2017 року її звільнено з посади адміністратора КП «Туристичний комплекс Дрогобич» за скорочення чисельності та штату. Вважає таке звільнення незаконним. На думку позивача, при звільненні не було враховано її переважне право на залишенні на роботі, оскільки вона пропрацювала на підприємстві безперервно 32 роки, після її звільнення на роботу прийняли осіб, які ніколи не працювали в готельному бізнесі, під час звільнення їй не було надано нового штатного розпису підприємства. За таких обставин перебуває у вимушеному прогулі, за який роботодавець зобов'язаний виплатити в її користь заробітну плату в сумі середнього заробітку. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2018 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному встановлені обставин, які мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання, до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації дія трудового договору працівника продовжується.

Покликаючись на те, що 12.10.2017 року винесено рішення про відміну рішення щодо припинення юридичної особи КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», вважає, що відпала підстава для звільнення позивача, тому підлягає поновленню на роботі.

Зазначає, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім»ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, та працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, установі, організації.

Звертає увагу на необхідність отримання згоди профспілки щодо майбутнього скорочення, а за відсутності профспілки на підприємстві - згоду виборного органу первинної профспілкової організації.

Наводить розрахунок, за яким середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 37 236 грн., який просить стягнути з відповідача.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 24 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику.

Оскільки розгляд справи проведено без виклику учасників справи в судове засідання, за відсутності всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засдіання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку про законність звільнення позивача ОСОБА_2 у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Суд звернув увагу, що роботодавець дотримався процедури звільнення, про наступне звільнення попереджено за 2 місяці, іншої посади не пропонувалось за відсутності можливості переведення, оскільки проводилось звільнення всіх працівників.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про правомірність звільнення позивача, одночасно відмовлено у вимозі про отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом доказів, колегія суддів погоджується з висновками районного суду з таких підстав.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з КП «Туристичний комплекс Дрогобич», що підтверджується копією трудової книжки.

07 червня 2017 року звільнена з роботи з посади посади адміністратора чергового за скороченням чисельності і штату на підставі п. 1 ч. 1 ст 40 КЗпП України згідно наказу № 38 від 07.06.2017 року (а.с. 5, 7).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно Наказу № 18 від 04.04.2017р. у зв'язку з припиненням КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» шляхом реорганізації (приєднання до КП «Дрогобицький ринок»), з оптимізацією підприємств, пов'язаного з цим скорочення чисельності і штату працівників, прийнято рішення про проведення скорочення чисельності і штату працівників КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» з 07.06.2017 року. Утворено комісію по проведенню процедури скорочення чисельності та штату працівників КП «Туристичний комплекс «Дрогобич». Головного бухгалтера зобов'язано виплатити вивільнюваним працівникам вихідну допомогу та компенсаційні виплати за невикористані щорічні відпустки (а.с. 6).

Серед посад, які підпадають під скорочення зазначена, зокрема і посада, яку займала позивач - адміністратор черговий (4 штатні одиниці). Вирішено попередити під розписку про наступне вивільнення працівників, у тому числі ОСОБА_2 (а.с. 8).

Із зазначеним наказом позивач ознайомлена 04.04.2018р., про що свідчить письмове попередження від 04.04.2017 року № 39, долучене до матеріалів справи та що визнається позивачем, відтак доказуванню не підлягає (а.с. 8).

Для правової кваліфікації порушень роботодавцем прав працівників при вивільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має встановити факт дотримання процедури попередження про такі зміни та пропозиції працівнику іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Колегія суддів виходить з того, що безспірно встановленим є факт проведення змін в організації виробництва і праці КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», шляхом його реорганізації та приєднання до КП «Дрогобицький ринок» відповідно до рішення Дрогобицької міської ради від 17.03.2017 року № 661.

Відповідач надав суду підтвердження виконання обов'язку щодо персонального попередження всіх працівників КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», в тому числі позивача, про наступне вивільнення за п.1 ч.1. ст. 40 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Порядок та умови застосування переважного права на залишення працівників на роботі за таких обставин врегульовано ст. 42 КЗпП України.

Згідно із ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено судом, посада позивача була виведена (скорочена) із штатного розпису відповідача відповідно до наказу № 18 від 04.04.2017 року «Про скорочення чисельності та штату працівників у зв'язку з реорганізацією КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», про що позивач була завчасно (не менше ніж за 2 місяці) повідомлена, докази протилежного відсутні.

Наказом № 48 від 08.06.2017 «Про внесення змін до штатного розпису» внесено зміни в штатний розпис КП «Туристичний комплекс «Дрогогобич», який затверджений наказом №16 від 03.04.2017 року.

Відповідно до зазначеного штатного розпису, затвердженого наказом голови комісії з реорганізації КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», на даному підприємстві залишається дві посади: посада директора та головного бухгалтера.

Разом з цим, доказів про те, що такі посади (директора та головного бухгалтера) були вакантними суду не надано.

В свою чергу, згідно із рішенням Дрогобицької міської ради від 03.10.2017 року № 874 внесено зміни до рішення міської ради від 17.03.2017 року № 661, яким вирішено змінити форму припинення - реорганізацію (приєднання) до КП «Дрогобицький ринок» на ліквідацію підприємства.

Наказом № 55 від 01.12.2017 року у зв'язку з ліквідацією підприємства відповідно до Рішення сесії Дрогобицької міської ради № 874 від 03 вересня 2017 року та звільненням працівників підприємства ліквідовано та виведено зі штатного розпису КП «Туристичний комплекс «Дрогогобич» посади «Директор» та «Головний бухгалтер»; з дня видачі наказу штатний розпис не розроблявся (а.с. 83).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачу не могли бути запропоновані інші посади, оскільки вакантних посад з дня попередження працівника про наступне вивільнення до дати її звільнення не було, нові посади не створювались, вивільнення працівників проводилось у кілька етапів, до остаточного вивільнення всіх працівників.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач провів її звільнення без врахування переважного права на залишення на роботі, однак з покликанням на те, що протягом року було взято на роботу інших людей є необгрунтованими, оскільки апелянтом не правильно надано правову оцінку обставинам, що склалися та ототожнено переважне право на залишення на роботі з переважним правом на працевлаштування на нову посаду в іншому підприємстві.

За таких обставин мова йде про переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, тому правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП України, в такому разі не діють.

При цьому, докази звернення позивача до відповідача з пропозицією укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації, позивач не надала.

Зважаючи на те, що позивача було звільнено правомірно, з дотриманням процедури і порядку, передбачених чинним законодавством, не може бути задоволена і вимога про отримання заробітньої плати за час вимушеного прогулу, яка є похідною від вимоги про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк