Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 367/8110/15-ц

провадження № 61-13039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Печерська гімназія № 75 Печерського району міста Києва,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 року у складі судді Карабаза Н. Ф. та рішення Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 1999 року працювала викладачем у Печерській гімназії № 75 Печерського району міста Києва, а з 2006 року переведена на посаду заступника директора з виховної роботи та вчителя української мови і літератури. 23 жовтня 2015 року позивач дізналася, що її звільнено з роботи, а 04 листопада отримала наказ про звільнення від 31 серпня 2015 року за грубі порушення трудового законодавства та педагогічної етики, який виданий Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. З пояснень управління освіти випливає, що позивача звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. ОСОБА_1 вказувала, що їй не видано трудову книжку та особисті речі, акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей між сторонами не підписано. ОСОБА_1 сумлінно виконувала свої посадові обов'язки та не допускала порушення трудового законодавства і педагогічної етики. Крім того, її звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема під час перебування її на лікарняному.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати наказ Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про її звільнення від 31 серпня 2015 року; поновити на роботі на посаді заступника директора з виховної роботи та вчителя української мови та літератури Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва з 31 серпня 2015 року; стягнути з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 191 886,64 грн та моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано наказ Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 серпня 2015 року № 526-к про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора з виховної роботи, вчителя української мови та літератури Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва з 31 серпня 2015 року. Стягнуто з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 100 144,90 грн та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 101 144,90 грн. Стягнуто з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в дохід держави судовий збір у розмірі 2 113,85 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушив процедуру звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України із займаної посади, оскільки не зазначив про одноразове грубе порушення позивачем трудових обов'язків. Крім того, звільнення позивача відбулося у період тимчасової непрацездатності. ОСОБА_1 звільнена з порушенням норм трудового законодавства, тому наявні підстави для її поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на те, що звільнення ОСОБА_1 було проведено у період тимчасової непрацездатності. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки місцевого суду про звільнення позивача в період її тимчасової непрацездатності є помилковими. Проте вказана помилка не впливає на висновок суду про звільнення позивача без законної підстави. Відповідач не подав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, що є підставною для застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Також роботодавець у порушення норми статті 149 КЗпП України не відібрав пояснення у ОСОБА_1, що є передумовою застосування дисциплінарного стягнення.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала підтверджуючих документів про свою відсутність на робочому місці у період з 03 серпня 2015 року до дня звільнення та відмовила роботодавцю у наданні пояснень з указаного приводу. Разом з тим, наказом від 29 липня 2015 року позивач була відкликана з відпустки та повинна була з 03 серпня 2015 року виконувати трудові обов'язки. Позивача звільнено з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки вона допустила грубе порушення трудових обов'язків. Позивачу було відомо про її відкликання з відпустки, проте вона не вийшла на роботу і після закінчення відпустки, що є підставою для застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

У травні 2017 року ОСОБА_1подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідач не подав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності звільнення позивача, хоча саме на роботодавцеві лежить обов'язок доведення правомірності звільнення працівника. Доводи касаційної скарги спростовані зібраними у справі доказами та встановленими у справі обставинами.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що наказом Управління освіти Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 січня 2015 року заступника директора з виховної роботи Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва ОСОБА_1 призначено виконуючим обов'язки директора цієї гімназії з 13 січня 2015 року на час вакансії.

Наказом від 08 червня 2015 року ОСОБА_1 надано 51 календарний день основної щорічної відпустки з 22 червня 2015 року до 12 серпня 2015 року.

Відповідно до наказу Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 липня 2015 року на підставі доповідної записки директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва Бабіної-Косенко О. І. від 28 липня 2015 року відкликано ОСОБА_1 із щорічної основної відпустки з 03 серпня 2015 року.

Згідно з частиною восьмою статті 79 КЗпП України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Встановлено, що позивач не отримувала повідомлення про відкликання її з щорічної відпустки, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким було надіслано наказ від 29 липня 2015 року, ОСОБА_1 не отримала, оскільки на поштовому конверті зазначено про його повернення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до листка непрацездатності від 12 серпня 2015 року, виданого Комунальним закладом «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради (далі - КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня»), ОСОБА_1 з 12 серпня 2015 року до 21 серпня 2015 року була тимчасово непрацездатна.

Згідно з листком непрацездатності від 25 серпня 2015 року, виданим КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня», ОСОБА_1 з 25 серпня 2015 року до 28 серпня 2015 року була тимчасово непрацездатна.

Відповідно до довідки № 848/15/1 ОСОБА_1 хворіла з 31 серпня 2015 року до 11 вересня 2015 року.

Відповідно до листка непрацездатності від 14 вересня 2015 року, виданим КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня», ОСОБА_1 з 14 вересня 2015 року до 25 вересня 2015 року була тимчасово непрацездатна.

За змістом довідки № 915/15/1 ОСОБА_1 хворіла з 28 вересня 2015 року до 02 жовтня 2015 року.

Згідно з листком непрацездатності від 26 жовтня 2015 року, виданого КЗ «Ірпінська центральна міська лікарня», ОСОБА_1 з 26 жовтня 2015 року до 03 листопада 2015 року була тимчасово непрацездатна.

Відповідно до посвідчення кандидата в депутати в багатомандатному виборчому окрузі з виборів депутатів від 01 жовтня 2015 року № 2081 ОСОБА_1 включена до виборчого списку Київської міської ради.

Згідно із заявою від 03 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зверталась до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати на період передвиборчої агітації з 01 жовтня 2015 року до 23 жовтня 2015 року у зв'язку з реєстрацією її кандидатом у депутати Київської міської ради.

Згідно з актом Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва від 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 13 серпня 2015 року до 30 серпня 2015 року, тому Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації видало наказ від 31 серпня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1».

Зазначеним наказом ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з виховної роботи та вчителя української мови та літератури Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва за грубі порушення трудового законодавства та педагогічної етики на підставі подання директора гімназії Бабіної-Косенко О. І. від 31 серпня 2015 року.

З пояснень відповідачів встановлено, що звільнення позивача відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Як встановлено судами, в день звільнення (31 серпня 2015 року) ОСОБА_1 хворіла, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка імені Гальченко В. В.».

Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 04 вересня 2015 року надіслало ОСОБА_1 повідомлення про звільнення.

Вказаний лист від 04 вересня 2015 року з наказом про звільнення та відповідним повідомлення ОСОБА_1 не отримувала, оскільки цей лист повернувся без вручення 10 жовтня 2015 року на адресу Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

У подальшому позивача було ознайомлено з наказом про звільнення 04 листопада 2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на ньому (дата, підпис позивача).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку, зокрема, одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Проте в наказі Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в міста Києві державної адміністрації від 31 серпня 2015 року не зазначено підстав для звільнення ОСОБА_1

Враховуючи наведене, висновок апеляційного суду про відсутність у діях позивача ознак одноразового грубого порушення своїх трудових обов'язків, які давали б підстави для застосування такого крайнього виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення з роботи, є обґрунтованим.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з частинами першою та третьою статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, спрямованих проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування всіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення за умови недоведеності належними та допустимими доказами факту порушення трудової дисципліни може бути підставною для скасування дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом, відповідач не довів належними й допустимими доказами повідомлення позивача про відкликання її з відпустки, отже, немає правових підстав вважати про її свідоме невиконання вимог роботодавця та грубе порушення своїх трудових обов'язків.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, тому наявні правові підстави для поновлення її на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу місцевий суд правильно врахував вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушення законних прав позивача не призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто немає підстав для стягнення моральної шкоди.

Також апеляційний суд дійшов правильного висновку, що довідка № 848/15/1 не підтверджує тимчасову непрацездатність позивача у період винесення спірного наказу, оскільки вона не відповідає вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455, відповідно до пункту 1.1 якої тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивачу було відомо про її відкликання з відпустки, проте вона навмисно не вийшла на роботу і після закінчення відпустки, отже, допустила грубе порушення трудових обов'язків, що є підставою для застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки такі доводи не підтверджено матеріалами справи, зокрема належними та допустимими доказами ознайомлення позивача з наказом про відкликання її з відпустки від 29 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків місцевого суду в незміненій частині та суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 рокув незміненій частиніта рішення Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська