ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/111/18

провадження № 22-ц/781/1096/18

Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 рокуза позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_5звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом надання ключів від квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони у справі спільно приватизували спірну квартиру і одержали свідоцтво про право власності від 06 липня 1998 року № 25803, відповідно до якого позивачу ОСОБА_5 належить 1/4 частина вказаної квартири. Проте, відповідачі не впускають її до квартири, змінили замки на вхідних дверях, чим позбавляють її права користуватися належним їй майном.

Вважаючи, що своїми діями відповідачі порушують її право власності та перешкоджають у повноцінному користуванні належною на праві спільної часткової власності квартирою, позивач просила суд зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою № 97 в будинку 56 по вулиці Єгорова у м. Кропивницький, шляхом надання їй ключів від квартири, а також стягнути з відповідачів на її користь суму понесених судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні квартирою № 97 в будинку № 56 по вулиці Єгорова в м. Кропивницький шляхом надання ОСОБА_5 ключів від квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачами ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У порушення вимог процесуального права відповідачі належним чином не були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в засіданні суду 03 квітня 2018 року були відсутні, а в рішенні суду безпідставно зазначено про їх належне повідомлення та не бажання отримувати поштову кореспонденцію від суду.

Звернуто увагу, що ОСОБА_5 після одруження і зміни місця проживання в 2011 році втратила право на користування своєю часткою жилого приміщення, а тим більше не має права користуватися іншими 3/4 частинами квартири, що належать іншим співвласникам (відповідачам) без дозволу останніх.

Відносини між сторонами значно погіршились після того, як позивач одружилась, спільне проживання і користування квартирою стало неможливе, тому вона зі своєю сім'єю змінила місце проживання.

Відповідачі зазначають, що ОСОБА_5 через суд навмисно хоче погіршити умови їхнього проживання, завдати шкоди іншим співвласникам житла.

Оскаржене судове рішення відповідачі вважють упередженим і таким, що може спровокувати ще більше загострення відносин між ними та позивачем, призвести до непередбачуваних подій.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідач ОСОБА_4в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_6 подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.127).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін та інших осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач не може користуватися належною їй на праві спільної часткової власності частиною спірної квартири, оскільки не має ключів від вхідних дверей, що порушує її право власника вільно користуватися та розпоряджатись належним їй майном.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 25803 від 06.07.1998 року, виданого Кіровоградською міською радою за підписом керівника відділу приватизації, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 08.10.2011 року ОСОБА_7 08.10.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, та змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.9).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Факт того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні частиною квартири, яка їм належить на праві приватної спільної власності, а саме без її згоди змінили серцевину замка вхідних дверей і не надали нового ключа, знайшов своє підтвердження та не спростований відповідачами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_9 про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом надання ключів від квартири за адресою: АДРЕСА_3, яка належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, оскільки ненадання ключів після заміни частини замка вхідних дверей свідчить про перешкоджання позивачу як співвласнику спірної квартири користуватися своїм майном.

Посилання ОСОБА_2 на недоведеність доводів позивача з огляду те, що замок у дверях фактично не змінювався, спростовуються поясненнями ОСОБА_3, яка в засіданні апеляційного суду підтвердила, що після заміни серцевини замка в 2016 році вона також не могла потрапити до квартири за допомогою старих ключів, аналог яких має ОСОБА_9

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Доводи скарги щодо неможливості спільного користування спірною квартирою через наявність конфлікту між співвласниками не стосуються спірних правовідносин і не є предметом даного спору, виходять за межі позовних вимог.

Відповідачі не позбавлені можливості у інший передбачений законом спосіб вирішити питання здійснення права спільної часткової власності.

Посилання відповідачів у своїй скарзі на те, що суд не врахував норми ст.ст. 364, 365 ЦК України, які регулюють порядок виділу частки із спільного майна та припинення права на частку у спільному майні на вимогу інших співвласників, є безпідставним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідачів щодо порушення їх процесуальних прав на участь у розгляді справи, подання заперечень, заяв, клопотань.

В матеріалах справи наявні докази щодо направлення або вручення судом судових повісток і повідомлень, копій судових рішень (а.с. 42, 43, 44, 56, 60, 61), а також долучене заперечення відповідачів на позовну заяву (а.с.46-50), ОСОБА_2 брав участь у підготовчому судовому засіданні (а.с. 52-54), судові повістки на 03.04.2018 року відповідачі не отримали через не запит поштового відправлення за повідомленням пошти (а.с. 74, 75, 76).

Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами відсутній, спростовуються запереченнями відповідачів проти вимог позивача та тією обставиною, що спір у позасудовому порядку не вирішено.

Інші наведені у скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів і їм не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 06 липня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.А. Письменний

ОСОБА_10