Постанова
Іменем України

19 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 705/110/16-ц
провадження № 61-17224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н.О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач військова частина НОМЕР_1 ,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Гончара Н. І., Ювшина В. І., Пономаренка В. В.,
ВСТАНОВИВ :
У січні 2016 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.
Позов мотивовано тим, що в період з 05 травня 2015 року по 22 травня 2015 року Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю проводився плановий внутрішньо-фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 травня 2013 року по 05 травня 2015 року.
За результатами даного аудиту складено аудиторський звіт від 22 травня 2015 року № 234/1/31/21. Згідно з вказаним звітом виявлено порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвели до збитків на загальну суму 140 319,13 грн.
Військова частина НОМЕР_1 підпорядковується військовій частині НОМЕР_2 .
З метою усунення виявлених порушень по факту нестачі комплектуючих будівель та споруд аеродрому «Умань», на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 травня 2015 року № 128 було проведено службове розслідування за результатами якого встановлено, що командир військової частини НОМЕР_1 прийняв від командира військової частини НОМЕР_3 майно інженерно-аеродромної служби за фактичною наявністю згідно формулярів та складання акту прийому-передачі. Майно, яке було вказане в акті прийому передачі, як недостача, не перебувало на обліку у військовій частині НОМЕР_1 , посадовими особами не здійснювались ніякі заходи щодо визначення розміру нестачі комплектуючих будівель та споруд, нестача матеріальних засобів в книзі обліку не обліковувалася. Вказану нестачу повинен був облікувати командир військової частини НОМЕР_3 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02 червня 2015 року № 128ад проведено службове розслідування по факту відсутності комплектуючих матеріальних засобів будівель та споруд службово-технічної забудови аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів службового розслідування встановлено, що під час проведення аудиту командиром військової частини НОМЕР_1 від 06 травня 2015 року № 112, було призначено проведення позапланової інвентаризації майна інженерно-аеродромної, інженерної, електротехнічної, авіаційно-технічної, автомобільної і електрогазової служб та служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 . За результатами позапланової інвентаризації підтверджено некомплект матеріальних засобів будівель та споруд аеродрому «Умань» на суму 140 319,13 грн.
В порушення вимог статей 11, 16, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підполковник ОСОБА_1 не організував належну охорону об`єктів військової частини НОМЕР_3 , проведення інвентаризацій будівель та споруд, не вжив заходів щодо вчасного виявлення, оформлення та притягнення до відповідальності осіб, винних в утворені нестачі комплектуючих будівель та споруд майнового комплексу аеродрому «Умань», за обліком нестачу не відобразив і приховував її до моменту передачі будівель військової частини НОМЕР_3 у військову частину НОМЕР_1 . На час прийому та передачі, вказаних вище будівель та споруд, особою, якій будівлі були передані під звіт для зберігання та експлуатації, був начальник квартирно-експлуатаційної служби прапорщик ОСОБА_2 . Всупереч статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України прапорщик ОСОБА_2 не організував належне зберігання ввіреного йому майна будівель і споруд та приховував нестачу до моменту передачі з військової частини НОМЕР_3 у військову частину НОМЕР_1 .
Висновком розслідування та висновком аудиту, порівняльними показниками щодо фактичної наявності та нестачі майна визначено, що зазначена нестача сталася під час перебування будівель та споруд на обліку та зберіганні у військовій частині НОМЕР_3 . Саме внаслідок протиправної поведінки посадових осіб військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяна пряма дійсна шкода державі виявлена в нестачі комплектуючих будівель та споруд аеродрому «Умань» на загальну суму 140 319,13 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що з моменту складання акту від 25 жовтня 2011 року № 116 «Про перевірку майнового комплексу аеродрому «Умань»» позивачу було відомо про факт нестачі комплектуючих будівель та споруд аеродрому «Умань», однак жодних дій на захист порушеного права в межах строку позовної давності позивач не вчиняв, а тому, звернувшись до суду з позовом 13 січня 2016 року, військова частина НОМЕР_1 пропустила, передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності.
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майно, перелік якого вказаний в розрахунку і яке відсутнє в будівлях та спорудах службово-технічної зони аеродрому «Умань» було передано та перебувало на обліку у військовій частині НОМЕР_3 ; передавалось за актом прийому-передачі її командиру ОСОБА_1 чи іншим особам військової частини; що саме ОСОБА_2 , як начальнику квартирно-експлуатаційної служби вказане майно було передано під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети, що відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95ВР виключає наявність підстав для стягнення шкоди з відповідачів.
У лютому 2017 року військова частина НОМЕР_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просила скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував обставини у справі від яких залежить правильне вирішення справи, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає до застосування.
У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу в яких зазначили, що позивач пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, оскільки про нестачу майна було відомо ще в 2011 році під час складання акта прийомупередачі майнового комплексу аеродрому «Умань, однак жодних заходів не було вжито. До суду позивач звернувся лише у січні 2016 року.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судом установлено, що відповідно до акта приймання-передачі майнового комплексу аеродрому «Умань» з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2011 року, складеного членами підкомісій обох військових частин, командир військової частини НОМЕР_1 прийняв від командира військової частини НОМЕР_3 майно визначене в акті за фактичною наявністю згідно з формулярами. Також 25 жовтня 2011 року було складено акт перевірки майнового комплексу аеродрому «Умань» № 116 на предмет наявності та якості стану будівель, інженерних мереж, аеродромних плит, в якому відповідно до його змісту було відображено технічний стан будівель. Звірка між дійсною наявністю матеріальних засобів: вікна, двері, батареї опалення, трубопроводи, електропроводка та інше визначалось по місцях ймовірного розташування, а саме: залишки кріплення батарей опалення на стінах, відсутність дверей та вікон в прорізах стін, залишки кріплень від електропроводки.
В період з 05 травня 2015 року по 22 травня 2015 року Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю проводився плановий внутрішньо-фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 травня 2013 року по 05 травня 2015 року.
За результатами даного аудиту складено аудиторський звіт від 22 травня 2015 року № 234/1/31/21, яким виявлено порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на суму 140 319,13 грн. Згідно з розрахунком вартості некомплекту будівель та споруд службово-технічної зони аеродрому «Умань» станом на 05 травня 2015 року вартість майна, яке перебуває у нестачі складає 140 319,13 грн.
З метою усунення виявлених порушень по факту нестачі комплектуючих будівель та споруд аеродрому «Умань», на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 травня 2015 року № 128 було проведено службове розслідування за результатами якого було зроблено висновки про те, що відсутнє майно є фактом нестачі яка виникла в період з 2006 по 2011 рік, коли аеродром знаходився на балансі військової частини НОМЕР_3 . Нестача не могла рахуватись і не рахується за військовою частиною НОМЕР_1 тому, що порушень законодавства з боку посадових осіб частини при здійсненні прийому по даному факту не виявлено.

Актом проведення службового розслідування було зроблено пропозиції про те, що наявність факту нестачі на загальну суму 140 319,13 грн є причиною бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_3 у період з 2006 по 2011 роки, які не вжили відповідних заходів, щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Заступнику командира частини начальнику технічної частини ОСОБА_3 та іншим особам було рекомендовано підготувати подання до військової прокуратури Черкаського гарнізону щодо надання правової оцінки та прийняття рішення стосовно встановлення винних посадових осіб та винесення подальшого правового рішення.
Звертаючись до суду з позовом, військова частина НОМЕР_1 ставить питання про стягнення з командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 та начальника квартирно-експлуатаційної служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 140 319,13 грн, завданої ними державі в особі військової частини НОМЕР_1 . При цьому вказує, що ОСОБА_1 не організував належну охорону об`єктів частини, проведення інвентаризації будівель і споруд, не вжив заходів щодо вчасного виявлення, оформлення та притягнення до відповідальності осіб, винних в утворенні нестачі комплектуючих будівель та споруд майнового комплексу аеродрому «Умань», за обліком нестачу не відобразив і приховував її до моменту передачі будівель військової частини НОМЕР_3 у військову частину НОМЕР_1 . На час прийому та передачі, будівель та споруд, особою, якій будівлі були передані під звіт для зберігання та експлуатації був начальник квартирно-експлуатаційної служби прапорщик ОСОБА_2 .
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими правовими актами визначається Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95 ВР від 23 червня 1995 року, із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 21 грудня 2000 року № 2171-ІІІ (далі Положення).
Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Згідно пункту 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (пункт 8 Положення).
Пунктом 11 розділу другого Положення визначено, що командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна. У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 13 Положення, військовослужбовці призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки в нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину та у випадку недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Встановивши обставини у справі та надавши їм належну правову оцінку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями (бездіяльністю) відповідачів заподіяно прямої дійсної шкоди, а також не встановлено причинного зв`язку між їхньою протиправною поведінкою та фактичним настанням шкоди, а тому відсутні, передбачені Положенням підстави для притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило