Провадження № 2-з/761/386/2018
У Х В А Л А

04 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Фролової І.В.,

при секретарі: Подоляні Ю.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

21 червня 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В.

25 червня 2018 року судом направлено запит з метою з'ясування адреси, за якою зареєстрований відповідач. Відповідь на вказаний запит було отримано 02 липня 2018 року.

Ухвалою від 04 липня 2018 року у справі відкрито провадження, у порядку загального позовного провадження.

03 липня 2018 року до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3, а саме: дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; гараж, машиномісце у підземному паркінгу АДРЕСА_5.; гараж, машиномісце у підземному паркінгу АДРЕСА_6

Заява вмотивована тим, що предметом позовної заяви, із якою звернувся позивач до суду, є грошові вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 2 від 06 грудня 2016 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у розмірі 2 319 081 грн. На підставі договору про відступлення права вимоги № 05/18-2 від 02 травня 2018 року, ОСОБА_4 відступлено право вимоги за Договором позики № 2 від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1. Враховуючи, що суму боргу ОСОБА_2 повинен був повернути до 01 червня 2017 року, при цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несуть солідарний обов'язок з повернення позики, як подружжя, крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2017 року ОСОБА_2 відчужив належну йому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві майно.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № 2 від 06 грудня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 2 303 500 грн., що за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 06 грудня 2016 року становить 85 000 доларів США, терміном до 01 червня 2017 року без нарахування відсотків.

На підставі договору про відступлення права вимоги № 05/18-2 від 02 травня 2018 року, ОСОБА_4 відступлено право вимоги за Договором позики № 2 від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у зв'язку із неповерненням суми позики ОСОБА_2

При цьому, у відповідності до вимог закону, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несуть солідарний обов'язок з повернення позики, як подружжя, що підтверджується копіями паспортів з відмітками про укладення шлюбу між останніми та самим договором позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав позику у присутності дружини ОСОБА_3

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З поданого позову та заяви про його забезпечення вбачається, що ціна позову становить 2 319 081 грн., та на даний момент є підстави вважати, що відповідачі можуть відчужити належне їм майно з метою уникнення обов'язку повернення суми боргу, оскільки ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру відчужив 03 серпня 2017 року, тоді як строк повернення суми боргу встановлено до 01 червня 2017 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом враховано співмірність виду забезпечення позову, за яким звернувся позивач до суду, а саме накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, та заявленими позовними вимогами, з огляду на наступне.

З матеріалів позову вбачається, що розмір позовних вимог складає 2 319 081 грн., при цьому згідно даних, що містяться на Інтернет-сайті OLX, орієнтовна вартість паркомісця в Шевченківському районі м. Києва становить 19 000 доларів США, а вартість будинків в Івано-Франківській області становить 50 000 доларів США.

За таких обставин, сукупна орієнтовна вартість нерухомого майна, на яке просить накласти арешт позивач, складає приблизно 88 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 04 липня 2018 року становить 2 305 000 грн., тоді як ціна позову складає 2 319 081 грн.

Таким чином, сума грошових коштів, за стягненням якої звернувся позивач до суду, співвідноситься із сукупною вартістю нерухомого майна, на яке просить накласти арешт позивач.

Крім того, судом враховано ту обставину, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2017 року відчужив належну йому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, тобто після спливу терміну на виконання боргових зобов'язань з повернення позики, а відтак є обставини вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у зв'язку із відчуженням належного відповідачам майна.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та враховуючи її обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також з метою ефективного захисту прав позивача в майбутньому, суд приходить до висновку, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, крім того заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому заява про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити у повному обсязі.

Накласти арешт на належне ОСОБА_3 майно, а саме:

- дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

- гараж, машиномісце у підземному паркінгу АДРЕСА_5.;

- гараж, машиномісце у підземному паркінгу № 35, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_8

Стягувач: ОСОБА_1, місце проживання - 01033, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_3, місце проживання: 04107, АДРЕСА_2, місце реєстрації: 04107, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред'явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: