_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/520/189/18
УХВАЛА

03.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3;

- накладення арешту на дачний будинок, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, розірвання шлюбу та визначення порядку користування, в якому просить суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сімєю, без перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі з 1991 року по 15.03.2017 року;

- визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу майна, набутого за час спільного проживання, право власності на: квартиру № 88, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 14/1; дачний будинок 63/8, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна; земельну ділянку 63/8, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна; автомобіль моделі NISSAN PRESAGE, 2001 року випуску;

- визначити порядок користування за ОСОБА_3, збірно-розбірним павільйоном площею 12,5 кв. м., який встановлено на торговому місці № 724 на території ПМРЗ ТСК № 2 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20;

- визначити порядок користування за ОСОБА_3, торговим місцем № 2183 на території ПМРЗ ТСК № 2 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20, для встановлення двох 20-тифутових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності;

- визнати за ОСОБА_1, в порядку поділу майна, набутого за час спільного проживання, право власності на: домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40- А; земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40-А; дачний будинок 63/5, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна; земельну ділянку 63/5, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна; автомобіль моделі SSANG YONG REXTON, 2007 року випуску;

- визначити порядок користування за ОСОБА_1 торгівельним павільйоном підвищеного класу № 16, який розташований на міні- ринку будівельних матеріалів ТОВ «Селянка» за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, буд. 14-Б;

- визначити порядок користування за ОСОБА_1 торговим місцем № 2295 на території СТРП № 4 ТСК № 3 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20, для встановлення двох 20-тифутових контейнерів і здійснення з них торгівельної діяльності;

- розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який 15.03.2017 року було зареєстровано.

Як стверджує заявник, за вказаним позовом провадження по справі ще не відкрито, однак ухвалою Київською районного суду міста Одеси від 10.09.2018 року по справі №520/11781/18 вжито заходи забезпечення позову за заявою ОСОБА_3 до подання до суду позовної заяви, шляхом накладення арешту та встановлення заборони здійснювати будь-які дії щодо вищевказаного нерухомого майна.

Заявник зазначив, що з вказаними вимогами в частині нерухомого майна: домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40- А; земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40-А; квартири № 88, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 14/1, незгоден, вважає його таким, що належить йому ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності та не є спільним майном подружжя.

У звязку з чим, має намір надати до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, стосовно вказаного нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 не зазначено у своїх вимогах інформації щодо нерухомого майна, яке також було придбано під час шлюбу, а саме стосовно: земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва; дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3.

У звязку з чим, позивач ОСОБА_1 має намір до свого позову також заявити вимоги щодо визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його розподіл.

Як стверджує заявник, вказане нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва; дачний будинок, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, зареєстроване за ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 зазначив, що оскільки його позов буде стосуватись пяти обєктів нерухомого майна, три з яких, які в свою чергу мають найвищу ринкову вартість, розташовані на території Київського району міста Одеси, а від так його справа буде підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Також заявник посилався на те, що оскільки на спірне вищевикладене майно подружжя вже накладено арешт, крім земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, та дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, які в свою чергу зареєстровані за ОСОБА_3, та з урахуванням викладених посилань у позові є підстави вважати про існування загрози можливого невиконання рішення суду, у звязку з чим заявник вважає за необхідне накласти арешт на вказане нерухоме майно, яке також підлягає поділу між подружжям, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача ОСОБА_1, а також ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

З урахуванням викладених заявник обставин, судом встановлено, що позивач має намір подати до суду позовну заяву стосовно пяти обєктів нерухомого майна, а саме стосовно:

- домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40- А;

- земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40-А;

- квартири № 88, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 14/1;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, більшість якого розташована на території Київського району міста Одеси, отже позовна заява, яку ОСОБА_1 має подати до суду, про яку висловив намір, підсудна Київському районному суду міста Одеси, а відтак заява про забезпечення позову до подання позовної заяви підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з заяви та наданих до неї документів вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно нерухомого майна:

- квартири № 88, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тополина, буд. 14/1;

- дачного будинку 63/8, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна;

- земельної ділянки 63/8, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна;

- автомобіля моделі NISSAN PRESAGE, 2001 року випуску;

- збірно-розбірного павільйону площею 12,5 кв. м., який встановлено на торговому місці № 724 на території ПМРЗ ТСК № 2 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20;

- торгового місця № 2183 на території ПМРЗ ТСК № 2 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20, для встановлення двох 20-тифутових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності;

- домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40- А;

- земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ромашкова, буд. 40-А;

- дачного будинку 63/5, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна;

- земельної ділянки 63/5, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна;

- автомобіля моделі SSANG YONG REXTON, 2007 року випуску;

- торгівельного павільйону підвищеного класу № 16, який розташований на міні- ринку будівельних матеріалів ТОВ «Селянка» за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, буд. 14-Б;

- торгового місця № 2295 на території СТРП № 4 ТСК № 3 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, буд. 20, для встановлення двох 20-тифутових контейнерів і здійснення з них торгівельної діяльності;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3.

З наданих до суду документів вбачається, що стосовно вищевикладеного нерухомого майна крім земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, та дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, ОСОБА_3 вже заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, однак провадження по справі не відкрито, та стосовно якого ухвалою суду від 10.09.2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони здійснювати будь-які дії.

Як заявлено ОСОБА_1, останній має намір подати позов до ОСОБА_3 стосовно поділу спільного майна подружжя у тому числі стосовно того, на яке ще не вжито заходи забезпечення позову, а саме стосовно:

- земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- дачного будинку, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3.

Згідно з наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обкатів нерухомого майна щодо субєктів за №138720039 від 21.09.2018 року, право власності на вищевказане нерухоме майно за реєстровано за ОСОБА_3.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, та дачний будинок, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, які належать на праві власності ОСОБА_3, є обґрунтованими, законними та співрозмірними із викладеними позовними вимогами, які заявник має намір заявити у позовні заяві, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки спірні обєкти нерухомості до розгляду спору по суті можуть бути відчужені на користь третіх осіб, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, а саме:

- Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1 га, з кадастровим номером :02:001:0354, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, земельна ділянка 63,3, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

- Накласти арешт на дачний будинок, загальною площею 131,1 кв.м., житлова площа 67,5 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Вокзальна, 63/3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Зобовязати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали суду про забезпечення позову подати до суду позов до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, розяснивши, що у разі неподання такого позову у встановлений законом строк, вжиті заходи забезпечення позову будуть скасовані.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.