Справа № 263/4402/17
Провадження № 2/263/103/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Кияна Д.В.,

при секретарі - Коростовцевій Я.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Маріуполя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним додаткового договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним додаткового договору. В позовній заяві зазначила, що на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя був накладений арешт на обладнання, розміщене у нежитловому приміщенні за адресою: просп. Будівельників, буд. 100, приміщення 48, м. Маріуполь та було ОСОБА_5 продано ОСОБА_4 на підставі додаткового договору купівлі-продажу а № 4257 від 27 грудня 2016 року. Оскільки на зазначене майно був накладений арешт та подальше його відчуження заборонено, тому додатковий договір підлягає визнанню недійсним та застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладений арешт на нежитлове приміщення №48 у будинку №100, по просп. Будівельників у м. Маріуполі та заборонено ОСОБА_4 (ОСОБА_6В.) проводити переобладнання приміщення та проводити в ньому ремонтні роботи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 року провадження по цивільній справі закрито та розяснено право про звернення із позовними вимогами до Господарського суду.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2017 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2017 року провадження у цивільній справі зупинено до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 17 січня 2018 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2017 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

29 травня 2018 року від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява про постановлення окремої ухвали щодо дій ОСОБА_4 під час нотаріального оформлення договору з порушенням фінансового, адміністративного та кримінального законодавства України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

26 грудня 2018 року ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_3 орендувала нежиле приміщення для розміщення салону краси. У липні 2016 року розмістила при вході до приміщення банер з інформацією про продаж цього нежилого приміщення, про що ОСОБА_3 була проінформована та запропоновано допрацювати до кінця 2016 року, оскільки послуги перукарів салону краси були розписані до кінця року, на що остання дала згоду. Після оформлення продажу нежилого приміщення та знайомства нового власника нежилого приміщення з орендарем між ними виник спір.

28 вересня 2017 року позивачем подані пояснення на заперечення відповідача, відповідно до якого останній наполягав на тому, що при нотаріальному оформленні додаткового договору купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відомо про те, що на обладнання, яке знаходилось у нежилому приміщенні просп. Будівельників, буд. 100, приміщення 48, м. Маріуполь, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області накладений арешт та правочин був укладений нотаріусом без перевірки наявності обтяжень на відчужуване майно.

Представник заявника у судовому засідання наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення вимог, посилаючись на необґрунтованість позову.

Відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_6В.) заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що договір купівлі-продажу нежилого приміщення був оформлений між нею та ОСОБА_5 у нотаріальній конторі, перед підписанням сторони договору були підписані заяви про відсутність будь-яких обмежень на відчужуване майно. Вважає, що ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 бажають шахрайським засобом заволодіти її майном, яке вона придбала та сплатила всі необхідні відрахування до бюджету, шляхом подання позовів щодо визнання договору недійсним, переведення переважного права покупця порушуючи її конституційні права.

ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, зясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що договором оренди від 01 липня 2016 року ОСОБА_5 передала в оренду належне їй на праві власності нежитлове приміщення площею 46,8кв.м. розташоване за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Будівельників, 100, ОСОБА_3, для здійснення господарської діяльності. Строк дії договору до 01 липня 2018 року. Розмір орендної плати за місяць складає 4000грн. Актом приймання-передачі за договором оренди від 01 липня 2016 року зазначено перелік перукарського обладнання і меблів, яке передається орендарю приміщення.

28 листопада 2016 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_6 вказане нежиле приміщення перукарні; право власності набувача зареєстровано 28 листопада 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за договором купівлі-продажу належить спірне приміщення. Цьому передувало укладення 26 листопада 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 попереднього договору купівлі-продажу (задаток) спірного приміщення. За додатковим договором № 1 до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 27 грудня 2016 року, ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 разом з нежитловим приміщенням перукарні також спірне перукарське обладнання із меблями.

Згідно з ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найом, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця.

Тобто у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять усі права та обовязки орендодавця. Таким чином законодавство України гарантує незмінність прав орендаря у разі зміни власника орендованого майна, а відповідно зміна власника речі (майна) не є підставою для зміни або припинення договору найму (оренди).

Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, замінює сторону орендодавця, так і для орендаря. Зміна власника переданого в оренду майна не є підставою ні для припинення договору оренди, ні для його зміни. Таким чином, зміна власника спірного приміщення не має вплинути на орендаря, в усякому разі на рівні закріплених в договорі основних умов оренди відповідного приміщення.

При цьому, оскільки чинне законодавство не обмежує перелік підстав зміни власника майна, можна зробити висновок, що договори оренди зберігають свою дійсність при зміні власника-орендодавця на будь-яких законних підставах, у тому числі купівля-продаж.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обовязкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі формальне порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Суд вважає, що укладений ОСОБА_5 з ОСОБА_4 додатковий договір №1 до договору купівлі-продажу нежилого приміщення право позивача не порушує, оскільки зміна власника спірного приміщення та обладнання не впливає на орендаря та договір оренди зберігає свою дійсність при зміні власника-орендодавця на будь-яких законних підставах, у тому числі купівля-продаж, крім того позивачем не доведено обставини відновлення його прав у випадку визнання додаткового договору недійсним.

Щодо посилання представника позивача на незаконність відчуження арештованого рухомого майна нотаріусом при укладенні додаткового договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, прилюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Згідно з ст. 3 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

За змістом ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» До публічних обтяжень належать накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця.

Відповідно до п.п.1,2 ст. 39 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п'яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов'язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган (особу) або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації.

За змістом ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер.

Враховуючи вищезазначене та той факт, що ОСОБА_3 є обтяжувачем відповідно до відомостей ухвали суду про забезпечення позову від 20 грудня 2016 року, суд не приймає доводи позивача про порушення законодавства нотаріусом під час нотаріального засвідчення додаткового договору купівлі продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки їй не було відомо про наявність обтяження, накладеного на обладнання, крім того будь-яких доказів про надання держателю або реєстратору державного реєстру інформації для реєстрацію обтяження на обладнання позивачем не надано та відсутня інформація про наявність такої.

Представником позивача до суду надіслана заява, в якій він просить постановити окрему ухвалу в звязку із порушенням фінансового, адміністративного та кримінального законодавства України ОСОБА_4 під час проведення розрахунків з ОСОБА_5, оформлюючи договір купівлі-продажу та додатковий договір купівлі-продажу нежилого приміщення та обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Вирішуючи зазначену заяву, судом при вирішені спору не виявленні порушення законодавства зі сторони ОСОБА_4, на які посилається представник позивача у своїй заяві, тому відсутні підстави для постановлення окремої ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 263, 264-265, 280-282, 284, 287, 288, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним додаткового договору, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серії ВК №770515.

ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: вул.Безуха, буд.169, м.Маріуполь, Донецька область.

ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Повний текс рішення виготовлений 06 липня 2018 року.

Суддя Д.В.Киян