1Справа № 335/4310/18 2/335/1429/2018
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування,
16.04.2018 ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначав, що 12 вересня 2017 р. померла мати позивача ОСОБА_4, яка заповіту не залишила. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 на час смерті була зареєстрована у вказаній квартирі. Інші спадкоємці, крім позивача, відсутні.
Вказана квартира відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1995 р. № 600 належала на праві спільної сумісної власності батькам позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4. 23 липня 2009 р. батько позивача ОСОБА_5 помер. Спадщину після смерті батька у вигляді ? частини квартири прийняла мати позивача ОСОБА_4, оскільки мешкала за однією адресою із батьком на час його смерті. Проте, за життя ОСОБА_4 не оформила своїх спадкових прав.
З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини. Постановою вказаного нотаріуса від 6 квітня 2018 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру.
Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 12 серпня 2017 р.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 31 травня 2018 р. (а.с. 32).
15 травня 2018 р. надійшов відзив Запорізької міської ради в особі представника ОСОБА_6 на позовну заяву, в якому представник посилався на вимоги ст.ст. 1220, 1258, 1261 ЦК України, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 р. № 24-753/0/4-13, та зазначав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тому просив ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 3840).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 р. у цій справі задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4, яка померла 14 серпня 2017 р., закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 червня 2018 р. (а.с. 49).
12 червня 2018 р. на виконання ухвали суду від 31 травня 2018 р. надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 1/2018 (а.с. 5483).
Від представника позивача надійшла заява, згідно із якою просить проводити судове засідання за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання, не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За змістом відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача ОСОБА_6, представник просив розглядати справу за його відстуності та ухвалити рішення з урахуванням наданих пояснень у відзиві (а.с. 3840).
Третя особа у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надіслала повідомлення з проханням розглянути справу у її відсутність, в якому просила ухвалити рішення на розсуд суду (а.с. 84).
З урахуванням вказаних обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступне.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло за № 600 від 13 квітня 1995, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3. Квартира приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 13).
Право власності зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 6 вересня 1995 р., підтвердженням чого є копія висновку про реєстрацію квартири (а.с. 14).
Відповідно до довідки про вартість № 16/04/2018 від 12 квітня 2018 р., складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ «УКРСПЕЦЕКСПЕРТИЗА», станом на 12 квітня 2018 р. ринкова вартість зазначеної квартири складає 298 700,00 грн. (а.с. 21).
23 липня 2009 р. помер ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть останнього, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 24 липня 2009 р., актовий запис № 6447 (а.с. 66 - зворот).
Після його смерті залишилася спадщина у вигляді належної йому частини квартири АДРЕСА_3.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у справі власності є спільною сумісною власністю.
За частиною третьою цієї ж статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно зі статтею 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Відповідно до вимог ст.ст. 69, 70 СК України майно підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.
Згідно з копією свідоцтва про одруження, виданого Ленінським райБюро ЗАГС м. Запоріжжя 21 червня 1959 р., ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали шлюб 21 червня 1959 року, внаслідок чого дружина змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 19).
Таким чином, враховуючи, що право власності на спірну квартиру набуто подружжям ОСОБА_6 за час шлюбу, і відповідно до копії вищезазначеного свідоцтва належало подружжю на праві спільної сумісної власності, тому суд, з урахуванням вищенаведених вимог законодавства, доходить висновку, що їх частки у квартирі були рівними, тобто кожному належало по ? частині квартири.
Як передбачено статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За вимогами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Як випливає з довідки Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 3 квітня 2018 р. № 04-42/3-5/851, ОСОБА_5 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18 вересня 1972 р. по 2 вересня 2009 р., на день смерті разом із ним була зареєстрована ОСОБА_4 (а.с. 18).
Таким чином, в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 у вигляді належної йому ? частини спірної квартири. Проте, свої спадкові права ОСОБА_4 належним чином не оформила, свідоцтва про право на спадщину за законом за життя не отримала.
Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження видане Орджонікідзевським райБюро ЗАГС м. Запоріжжя 25 квітня 1961 року, актовий запис № 1137 а.с. 9).
При цьому, позивач як спадкоємець першої черги щодо майна померлого ОСОБА_5 не був зареєстрований у вказаній квартирі, та не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
12 серпня 2017 р. померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 серпня 2017 р., актовий запис № 112 (а.с. 7).
Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3, ? частина якої належала позивачеві на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло № 600 від 13 квітня 1995 р., а інша ? частина як спадщина після смерті її чоловіка ОСОБА_5
Право власності на належну ОСОБА_4 частину квартири було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації відповідно до чинного на той час законодавства, підтвердженням чого є вищезазначений висновок БТІ про реєстрацію квартири. Право власності на ? частину квартири, успадковану після смерті її чоловіка ОСОБА_5 за життя ОСОБА_4 не зареєструвала, оскільки не отримувала свідоцтва про право на спадщину за законом.
Також, за життя ОСОБА_4 не зареєструвала своє право власності на квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та/або у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з цих Реєстрів № 120005152 від 6 квітня 2018 р. (а.с. 11).
Інших спадкоємців за законом, крім позивача, після смерті ОСОБА_4 немає.
Відповідно до довідки Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 3 квітня 2018 р. № 04-42/3-5/850 ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована одна за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 4, квартира 197 (а.с. 10).
Після смерті ОСОБА_4 позивач у шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1/2018.
Інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.
6 квітня 2018 р. позивач в особі представника ОСОБА_8 подав приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4
Проте, постановою вказаного приватного нотаріуса від 6 квітня 2018 р. № 258/02-31 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) позивачеві було відмовлено з тих підстав, що відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на квартиру, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрах відсутня інформація щодо зареєстрованих прав на квартиру (а.с. 82-83).
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.
За розясненнями, наданими у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, та звернувся до державного нотаріуса з метою її оформлення. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, відсутність можливості одержати дублікат свідоцтва про право власності на житло у звязку зі смертю власників житла, право власності спадкодавця не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрах), він позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку наявні підстави для застосування статті 392 ЦК України у спірних відносинах.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, внаслідок чого за ним слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 12 серпня 2017 року, задовольнивши позовні вимоги.
Позивачем не порушується питання про розподіл судових витрат, а тому підстави для їх стягнення відсутні.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 259, 265, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_4) право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 12 серпня 2017 року.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 червня 2018 р.
Повне судове рішення складене 2 липня 2018 р.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова