Справа № 487/4242/18
Провадження № 2-з/487/4/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі судді Біцюка А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 (м. Миколаїв, вул. Леваневців, буд. 25/22-Б) про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Заводського районного суду м. Миколаєва звернулася ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на обєкт нерухомого майна: нежитлові приміщення стоматологічного кабінету, загальна площа 99,1 кв.м., що складається з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху у житловому будинку літ А-5 та розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова, буд. 8/1, яке належить ОСОБА_2 згідно довідкою №129378685 від 02.07.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_3. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.10.2015 року даний шлюб було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 27.10.2015 року. За час їх сумісного життя сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення стоматологічного кабінету, загальною площею 99,1 кв.м., що складається з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху у житловому будинку літ. А-5 та розташований за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Крилова, буд. 8/1 (далі - Будинок). Вказане нерухоме майно було оформлено на ОСОБА_3 26.06.2018 року ОСОБА_1 дізналася, що вказане вище нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3, належить іншій особі ОСОБА_2, який набув право власності на нього на підставі договору купівлі-продажу. Вказану заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 подала до подання позовної заяви про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, яка буде предявлена нею протягом десяти днів.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Однак, згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р."Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справі про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 4 ст. 152 ЦПК України регламентує, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 подала до суду до подання позовної заяви предметом якої, як зазначено заявником, буде поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

З матеріалів заяви вбачається, що 17.05.2018 року ОСОБА_4 було відчужено спірне нерухоме майно третій особі ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу №932 від 17.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно правової позиції Верховного суду України у справі№6-17цс17 від 22.02.2017 року, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Крім того, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

На даний час позов заявником не поданий, у заяві про забезпечення позову заявниця не зазначає, що планує звернутись до суду із позовом про визнання недійсною угоди відчуження Будинку на користь третьої особи ОСОБА_2 з тих підстав, що останній діяв недобросовісно, а за такого відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення майбутнього позову про поділ та витребування майна.

Керуючись статтями 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали) безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області, або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний судове рішення (ухвала) складено 05.07.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.