Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва,

в складі головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.07.2017 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем "Kia Sorento", державний номер НОМЕР_1, у м. Миколаєві по вул. Гагаріна, 59/1 в районі Північної насосної станції МКП "Миколаївводоканал" допустив наїзд на огорожу, чим порушив вимоги п.12.3 та 2.3.Б Правил дорожнього руху. Розмір майнової шкоди, завданої позивачу в результаті скоєння вказаного правопорушення становить 21989,32 грн., які просить стягнути на їхню користь та судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 1600 грн.

Ухвалою суду від 13.12.2017 року відкрито провадження у справі.

14.03.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилався на те, що позивачем не підтверджено факту пошкодження огорожі 19.07.2017 року, наявності у власності (користуванні) позивача пошкодженої огорожі, причетності до завдання матеріальної шкоди саме ОСОБА_1, а також розміру заподіяної матеріальної шкоди.

11.05.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач посилається на те, що згідно схеми, дорожньо-транспортна пригода скоєна на вул. Гагаріна, де орієнтиром є буд. 59/1, при цьому, точка удару зазначена у огорожі напроти буд. 59/1 по вул. Гагаріна. За такого, в результаті ДТП пошкоджено огорожу ОСОБА_2 станції водопроводу, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 станція є власністю Територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та була передана на баланс МКП "Миколаївводоканал". Вона складається з 3-х основних будівель: літ. А загальною площею 94,1 кв.м.; літ. Б загальною площею 246 кв.м. та літ. В-2 загальною площею 192,3 кв.м. Вся територія огороджена огорожею із залізобетонних плит, яка простягається по вул. Старова архітектора, Гагаріна та Ульянових. За такого, позивачем власними силами, та за власний рахунок здійснено ремонт пошкодженої огорожі та понесені затрати у розмірі 26477,29 грн., що підтверджується актом виконаних робіт.

Ухвалою суду від 23.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача до судового засідання не з'явися, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та його представник до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю та відсутністю доказів завданих збитків, з врахуванням наданих заперечень.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

19.07.2017 року, ОСОБА_1, керуючи т/з "Кia Sorento", реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався в м. Миколаєві по вул. Гагаріна, та в районі буд. № 59/1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при виникненні перешкоди для руху, не вжив заходів до її безпечного об'їзду, внаслідок чого допустив наїзд на огорожу ПНС "Північний", внаслідок чого підприємству завдано майнову шкоду.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.10.2017 року провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-2, 130 ч. 1 КУпАП закрито за пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності.

В мотивувальній частини постанови зазначено: 19.07.2017р. у відношенні ОСОБА_1 було складено адміністративні протоколи за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-2, 130 ч. 1 КУпАП. Згідно вказаних протоколів водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки "Кia Sorento" реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався в м. Миколаєві по вул. 16 Дивізії в районі буд. № 62, при цьому не виконав вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, що подавалась за допомогою спеціальних звукового та світлового сигналів. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння. Від проходження медичного огляду на з'ясування стану алкогольного сп'яніння на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. В подальшому, ОСОБА_1, керуючи т/з "Кia Sorento" реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався в м. Миколаєві по вул. Гагаріна та в районі буд. № 59/1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при виникненні перешкоди для руху, не вжив заходів до її безпечного об'їзду, внаслідок чого допустив наїзд на огорожу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 "б", 2.4 "а", 2.5, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно акту від 20.07.2017 року обстеження огорожі по вул. Гагаріна на ПНС "Північний", складеного начальником відділу НСВ ОСОБА_3, невідомий на особистому автомобілі на великій швидкості розбив дві залізобетонні плити огородження, розміром 2,5х2 м.

Локальним кошторисом на будівельні роботи №6-1-1 на ремонтні роботи по відновленню пошкодження огорожі ПНСВ "Північний" по вул. Гагаріна складений розрахунок на суму 21989,32 грн.

Згідно листа КП ММ БМІ від 09.08.2018 року, за матеріалами інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: м. Миколаїв, вул. Арх. Старова, 3/1, об'єкт за вищевказаною адресою складається з адміністративної будівлі літ. А, насосної станції літ. Б, хлораторної літ. В-2 та споруд. Відповідно до паперових носіїв реєстраційної справи за адресою: м. Миколаїв, вул. Ар. Старова, 3/1 право власності на даний об'єкт зареєстровано за територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2004 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради. До споруд відносяться: резервуари №1,2; фільтри №3,4,5,6; замощення №1; огорожа (залізобетонні плити) №7; ворота (металеві) №8. Відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 будівництво і встановлення споруд, зокрема огорожі, не є самочинним будівництвом, за такого не потребує окремого дозволу або декларування.

Дана насосна станція рішенням від 28.02.2001 року Миколаївською міською радою передано для його діяльності з розподільчим балансом, в результаті чого був складений акт передачі від 30.04.2001 року.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії винної особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною

Таким чином, суд, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані позивачем докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було заподіяно матеріальну шкоду позивачу, сталося з вини відповідача ОСОБА_1, у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.1166, 1187, 1188 ЦК України на нього повинен бути покладений обов'язок відшкодувати спричинену позивачу такими протиправними діями матеріальну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ч. 1 ст.129 Конституції, є змагальність сторін та свободи в наданні своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та є достатніми, якщо у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.ст.79,80 ЦПК України).

За приписами ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, за ч.4 цієї ж норми, обставини, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у розгляді якої беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 263 -265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вище викладене, надані суду докази, суд приходить до висновку, що матеріальні збитки, які нанесені позивачу складаються з вартості придбаної плити на суму 1719,32 грн., арматури - 212,79 грн., сталі - 34,27 грн., та бетону - 1040,41 грн., а всього на суму 3 066, 79 грн., та в цій сумі позов і підлягає задоволенню.

Інші затрати, вказані позивачем як збитки, належними та допустимими доказами не підтверджені, а за такого, задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача щодо відсутності його вини у спричиненні збитків, та не доведеності наявності шкоди спростовуються вищевикладеним.

Суд погоджується частково з запереченнями відповідача щодо недоведеності суми збитків у вказаному розмірі, в результаті чого і приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до приписів статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору, та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в сумі 1600 грн., підлягають стягненню з відповідача на його користь, оскільки сума судового збору в даному випадку є мінімальною та не суперечить принципу пропорційності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,15,16,22,1166,1187,1188 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 133,141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" майнову шкоду в сумі 3066,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" витрати по сплаті судового збору в сумі 1600грн.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Міське комунальне підприємство "Миколаївводоканал", адреса: 54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, , п/р 3, МФО 380805 в МОД ПАТ "Райффайзен банк Аваль".

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_3, адреса: 54035, АДРЕСА_1.

Повний текст рішення виготовлено: 03.12.2018 року.

Суддя: Черенкова Н.П.