Справа № 161/335/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/802/33/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 078-22-08/07, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у сумі 40000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення 12 березня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором кредиту між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» 13 березня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 17 грудня 2015 року сума його боргу становить 661 591,02 грн. В зв'язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами на адресу позичальника 05 грудня 2011 року банком направлено претензію з вимогою дострокового погашення усієї суми заборгованості та попередженням про примусове її стягнення, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, про невиконання позичальником умов основного зобов'язання було повідомлено і майнового поручителя. Однак, у встановлений законом строк майновий поручитель відповіді на претензію не надала. Згідно умов договору кредиту, незважаючи на той факт, що кінцевий термін погашення заборгованості 12 березня 2022 року, банк вправі вимагати її дострокового погашення. Відповідно до п.п. 4.5.1 п. 4.5 Іпотечного договору іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, в тому числі, на підставі рішення суду. Банк вправі за рахунок предмета іпотеки задовольнити всі свої вимоги за кредитним договором, в зв'язку з чим позивачем обрано такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як на підставі рішення суду.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 661 591,02 грн., в тому числі 21 936,79 доларів США, що еквівалентно 515 937,42 грн., заборгованості за кредитом; 4734,47 доларів США, що еквівалентно 111 351,37 грн., заборгованості за відсотками; 31 302,23 грн. - пеня за період з 16 грудня 2014 року по 16 грудня 2015 року; стягнення заборгованості з ОСОБА_5 провести шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрованому в реєстрі за №409, - чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2016 року до участі в даній справі залучено службу у справах дітей Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №078-22-08/07 від 13 березня 2007 року в сумі 661 591 (шістсот шістдесят одна тисяча п'ятсот дев'яносто одна) грн. 02 коп., в тому числі 21 936,79 доларів США, що еквівалентно 515 937,42 грн., заборгованості за кредитом; 4734,47 доларів США, що еквівалентно 111 351,37 грн., заборгованості за відсотками; 31 302,23 грн. - пеня за період з 16 грудня 2014 року по 16 грудня 2015 року

Стягнення заборгованості із ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) провести шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №409, - чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач ПАТ «Укрcоцбанк», просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін та їх представників.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову в даній справі відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_2 та звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_4, оскільки ні боржником, ні майновим поручителем не виконувались умови кредитного договору в частині своєчасного повернення отриманих коштів.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №078-22-08/07, укладеного 13 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2, банк зобов'язався надати позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі у сумі 40000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення 12.03.2022 року (а.с.7-11). У свою чергу позичальник ОСОБА_2 зобов'язався погасити кредит в повному обсязі в строк, встановлений договором, сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені договором.

Банк свої зобов'язання згідно кредитного договору виконав, видавши кредитні кошти ОСОБА_2 згідно заяв на видачу готівки №1 від 13 березня 2007 року, №2 від 03 квітня 2007 року, від 18 травня 2007 року, №7-009 від 08 серпня 2008 року, №5-042 від 23 червня 2008 року, №7-001 від 04 серпня 2008 року, №7-017 від 25 квітня 2008 року, №5-025 від 31 березня 2008 року, №7-001 від 08 липня 2008 року (а.с.12-20).

Факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями заяв останнього про видачу готівки та відповідними розпорядженнями банку.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення відповідача з приводу неналежності в якості доказів копій заяв про видачу готівки, з покликанням на те, що такі містять лише підпис без зазначення повного прізвища, імені та по-батькові особи отримувача коштів. Будучи ознайомленою з процесуальними правами, сторона відповідача не спростувала належність підпису в заявах про видачу готівки відповідачу ОСОБА_2 Крім того, в заявах про видачу готівки зазначено реквізити паспорту отримувача коштів.

В подальшому Додатковою угодою №1 від 13 березня 2007 року внесено зміни до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №078-22-08/07 від 13 березня 2007 року в зв'язку зі зміною умов кредитування сторони домовились з 01 липня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14,00 % річних та, відповідно, зазначити по тексту Договору процентну ставку в 14,00 % річних (а.с.11).

З метою своєчасного забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії 078-22-08/07 13 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковою угодою № 1 від 08 серпня 2008 року до Іпотечного договору сторони домовились про наступне: пункт 1.2 статті 1 Іпотечного договору викласти в наступній редакції: «вартість Предмету іпотеки за згодою сторін становить520 860,00 грн., що за офіційним курсом на дату укладення цієї Додаткової угоди становить 10504,64 доларів США»; підпункти 1.4.1, 1.4.2 пункту 1.4 статті 1 Іпотечного договору викласти в такій редакції: «1.4.1 повернення позичальником кредиту в сумі 80000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 12 березня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене Основне зобов'язання; 1.4.2 сплата процентів за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене Основне зобов'язання» .

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 25 вересня 2015 року ОСОБА_5 змінила прізвище, власне ім'я на ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис №86.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 10.01.2018 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсною додаткової угоди до іпотечного договору. Судами констатовано, що додаткова угода №1 до іпотечного договору відповідає вимогам закону та при її укладені не були порушенні законні права та інтереси ОСОБА_4 та її неповнолітньої дитини, яка має право на проживання в іпотечній квартирі.

Також даними судовими рішеннями встановлено, що рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.02.2007 року № 119-1, від 01.04.2008 року № 216-2 наданий дозвіл позивачу на заставу квартири за адресою: АДРЕСА_1, яке прийняте відповідно до поданої нею заяви (а.с.50,51,60).

Беручи до уваги наведене, безпідставними є твердження апеляційної скарги про неврахування судом під час постановлення оскаржуваного рішення прав неповнолітньої дитини, яка має право на проживання в квартирі, що є предметом іпотеки. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що фактичне проживання дитини в помешканні , яка є предметом іпотеки не може слугувати підставою для відмови у задоволенні вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим 05 грудня 2011 року банком на його адресу направлено претензію № 201.5 -33/96-8600 з вимогою достроково погасити всю суму заборгованості та попередженням про примусове її стягнення, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі несплати заборгованості за кредитом (а.с.29). Про невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором було також повідомлено поручителя ОСОБА_4 шляхом направлення на її адресу претензії (а.с.28). Поручитель відповіді на претензію не надала і не виконала зазначені в ній вимоги.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт отримання претензій про необхідність дострокового повернення усієї суми кредити як боржником так і іпотекодавцем. Направлені претензії повернулись за терміном зберігання. ( а.с.30- 32). В суді апеляційної інстанції представник відповідача заперечив отримання ОСОБА_4 означеної вимоги.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку»визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до підпункту 3.3.10 пункту 3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції ( штраф, пеню) у випадках передбачених п.п. 3.2.3, 2.13.3, 4.4, 5.4 цього договору.

Згідно з п. 4.5. кредитного договору у разі невиконання, неналежного виконання позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього Договору протягом 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно , позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичним час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції ( штраф, пеню).

Відповідно до п.п. 2.4.3, 4.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, не зважаючи на той факт, що кінцевий термін погашення заборгованості за кредитним договором 12.03.2022 року, банк скориставшись правом передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань боржником пред'явив вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту.

З розрахунку заборгованості станом на 17 грудня 2015 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 661 591,02 грн., з яких 21 936,79 доларів США, що еквівалентно 515 937,42 грн.,- заборгованості за кредитом; 4734,47 доларів США, що еквівалентно 111 351,37 грн., заборгованості за відсотками; 31 302,23 грн. - пеня за період з 16 грудня 2014 року по 16 грудня 2015 року.( а.с. 180-187). У даному розрахунку детально розписано рух коштів по рахунку, відображені суми, які вносились ОСОБА_2 на погашення заборгованості.

Наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог розрахунок відповідачами належними, допустимими та беззаперечними доказами не спростований.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному розрахунку не відображені кошти, які вносились ОСОБА_2 протягом 2012 року є безпідставними та спростовуються загаданим розрахунком. Так на аркушах справи 183-187 міститься таблиця погашення нарахованих відсотків за період 2007- 2015 років, в якій відображені суми, що вносились ОСОБА_2 у 2012 році і такі суми співпадають з інформацією, яка відображена в квитанціях, що надавались відповідачем на спростування вимог позовної заяви.

Заперечуючи розмір заборгованості, та клопочучи про призначення економічної експертизи, відповідач вказував лише про неврахування суми, які вносились ОСОБА_2 у 2012 році, а відтак судом цілком обґрунтовано було відмовлено у призначенні відповідної експертизи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків боржником та іпотекодавцем, прийняв рішення про стягнення боргу та звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21.03.2018 року дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства України та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, у зв'язку із чим не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення ( незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення ( ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді