Справа № 482/1782/17
Номер провадження 2/482/9/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 cерпня 2018 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання Мацоли І.О., Шведової Я.О., Скребець І., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нова Одеса Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами позики, пославшись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 25.12.2014 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого він позичив відповідачу 1630 дол. США за умови повернення до 01.10.2015 року; 15.04.2015 року - договір позики на суму 5181 дол. США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.10.2015 року; 23.12.2015 року на суму 5340 дол. США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.10.2016 року; 29.02.2016 року на суму 9840 дол. США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.10.2016 року; 06.07.2016 року на суму 2625 дол. США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.10.2016 року; 25.08.2016 року на суму 2048 дол. США, які відповідач зобовязався повернути у строк до 01.10.2016 року.

Посилаючись на те, що вказані договори позики оформлені простими розписками, кошти, передані в борг, не були повернуті відповідачем в обумовлений у розписках строк, а також на положення ст.ст. 625, 1048, 1049 ЦК України, позивач ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості в грошовій одиниці України гривні, відповідно до ст. 533 ЦК України, на загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 1 001 303,33 грн., з яких:

43 406,90 грн. сума боргу за договором позики від 25.12.2014 року,

137 970,03 грн. - сума боргу за договором позики від 15.04.2015 року,

142 204,20 грн. - сума боргу за договором позики від 23.12.2015 року;

262 039,20 грн. - сума боргу за договором позики від 29.02.2016 року;

69 903,75 грн. - сума боргу за договором позики від 06.07.2016 року;

54 538,24 грн. - сума боргу за договором позики від 25.08.2016 року;

2650,79 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 25.12.2014 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року;

8425,62 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 15.04.2015 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року;

4406,38 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 23.12.2015 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

8119,63 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 29.02.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

2166,06 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 06.07.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

1689,94 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 25.08.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

10 591,27 грн. - інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 25.12.2014 року за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року;

37 664,68 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 15.04.2015 року за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року;

21 899,46 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 23.12.2015 року за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року;

40 373,83 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 29.02.2016 року за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року;

10 765,19 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 06.07.2016 року за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року;

8 398,87 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 25.08.2016 року за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року;

14 582,93 грн. процентів від суми позики від 25.12.2014 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року;

46 352,25 грн. процентів від суми позики від 15.04.2015 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року;

19 676,77 грн. процентів від суми позики від 23.12.2015 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

36 258,33 грн. процентів від суми позики від 29.02.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

9 672,57 грн. процентів від суми позики від 06.07.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року;

7 546,44 грн. процентів від суми позики від 25.08.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, направив до суду свого представника ОСОБА_5, яка вимоги позову підтримала, з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав. Підтвердив, що дійсно вказані розписки написані ним власноручно, проте стверджував, що оскільки він є головою фермерського господарства, то фактично за вказаними розписками мав повернути не гроші, а продукцію, яка ним вирощувалася, тобто відносини з приводу боргу виникли не між фізичними особами, а між юридичними особами, субєктами господарювання, та він фактично боргові зобовязання виконав, поставивши позивачу кількість сільськогосподарської продукцію на суму боргу.

Проте, в судовому засіданні 14.08.2018 р. підтвердив, що укладення боргових розписок відбулося між ним та позивачем як фізичними особами, хоча гроші ним були витрачені в тому числі на придбання мінеральних добрив для полів

24.01.2018 року представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що грошові кошти були отримані відповідачем за соняшник, а правовідносини які виникли між сторонами не є договором позики. Взаємовідносини повязані з взаєморозрахунками під час поставки сільськогосподарської продукції. На даний час боргових зобовязань перед позивачем не має, оскільки відповідач поставив на виконання домовленості у 2015 році позивачу 66 тон насіння соняшника, у 2016 році 48 тон ячменю.

20.02.2018 року до суду надійшли заперечення на відзив представника позивача ОСОБА_1, відповідно до яких зазначено, що твердження представника відповідача у відзиві на позов щодо поставлення на виконання домовленості у 2015 році позивачу 66 тон насіння соняшника, у 2016 році 48 тон ячменю не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні, 25.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 1630 дол.США за соняшник врожаю 2015 року в розмірі 6564 кг, а останній зобов'язався повернути у строк до 01.10.2015 р. Факт отримання грошей в борг, строк та умови їх повернення сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 25.12.2014 року, тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

Крім того, 15.04.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за умовами якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 5181 дол.США, а останній зобов'язався повернути суму боргу у строк до 01.10.2015 р. з урожаю соняшнику. Зазначений договір сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 15.04.2015 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

Також, 23.12.2015 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач передав відповідачу в борг суму в розмірі 5340 дол.США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму боргу у строк до 01.10.2016 р. Зазначений договір сторони також підтвердили розпискою про отримання грошей від 23.12.2015 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

Крім того, 29.02.2016 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач передав відповідачу ОСОБА_2 в борг суму в розмірі 9840 дол.США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму боргу у строк до 01.10.2016 р. Зазначений договір сторони також підтвердили розпискою про отримання грошей від 29.02.2016 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

Також, 06.07.2016 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач ОСОБА_4 передав відповідачу ОСОБА_2 в борг суму в розмірі 2625 дол.США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму боргу у строк до 01.10.2016 р. Зазначений договір сторони також підтвердили розпискою про отримання грошей від 06.07.2016 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

25.08.2016 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач передав відповідачу в борг суму в розмірі 2048 дол.США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму боргу у строк до 01.10.2016 р. Зазначений договір сторони також підтвердили розпискою про отримання грошей від 25.08.2016 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики.

Оригінали розписок від 25.12.2014 року, 15.04.2015 року, 23.12.2015 року, 29.02.2016 року, 06.07.2016 року та від 25.08.2016 року досліджені у судовому засіданні.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, ст.1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Письмова форма договору позики, окрім факту укладення договору є також і доказом факту передачі певної грошової суми позичальнику.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1049 ЦК України визначено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

До цього часу запозичені у позивача кошти відповідачем не повернуті, про що свідчать оригінали розписок, що зберігаються у позивача та які надані суду для дослідження у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що в жовтні 2015 року надавав ОСОБА_2 послуги щодо збору соняшника, косили його та відвантажували Стефанчишину в с. Себіне. Щодо боргових зобовязань між сторонами йому нічого не відомо, при будь-яких розмовах між позивачем і відповідачем не був присутній.

Відповідач ОСОБА_2, стверджуючи суду, що взаємовідносини повязані з взаєморозрахунками під час поставки сільськогосподарської продукції і що на даний час боргових зобовязань перед позивачем не має, оскільки поставив на виконання домовленості у 2015 році позивачу 66 тон насіння соняшника, у 2016 році 48 тон ячменю, але передбачених законом доказів на підтвердження такого суду не надав, хоча це є його обовязком.

Так, згідно з вимогами ст.ст. 207, 208 ЦК України правочини між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою мають бути вчинені в письмовій формі, де зафіксовано сторони такого правочину.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Поясненнями свідків, на допиті яких наполягав позивач та його представник з урахуванням того, що жодного письмового доказу на підтвердження того, що фактично мало місце не договір боргу, оформлений у простій письмовій формі, а договір поставки сільськогосподарської продукції за участю господарюючого субєкта, не може бути спростовано факт існування боргових зобовязань саме між фізичними особами сторонами у справі, оскільки частиною 2 ст. 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, зазначені твердження відповідача суд вважає неспроможними, у звязку із чим суми боргу в розмірі 43 406,90 грн., 137 970,03 грн., 142 204,20 грн., 262 039,20 грн., 69 903,75 грн. та 54 538,24 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, за положеннями якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та в разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, при цьому за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства( ст.536 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Зважаючи на те, що чинним законодавством визначено процентний розмір від простроченої суми боргу в розмірі 3%, а розписками не передбачено іншого розміру процентів, тому 3% річних від суми боргу: за розпискою від 25.12.2014р. на суму 43 406,90 грн., згідно детальних розрахунків, викладених у позові, становить 2650,79 грн. за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 15.04.2015р. на суму 137 970,03 грн. становить 8425,62 грн. за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 23.12.2015р. на суму 142 204,20 грн. становить 4406,38 грн. за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 29.02.2016р. на суму 262 039,20 грн. становить 8119,63 грн. за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 06.07.2016р. на суму 69 903,75 грн. становить 2166,06 грн. за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 25.08.2016р. на суму 54 538,24 грн. становить 1689,94 грн. за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року.

Крім того, згідно детальних розрахунків, викладених у позові, які відповідачем не оспорюються, інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобовязань за розпискою від 25.12.2014 року становлять 10 591,27 грн. в період з листопада 2015 року по вересень 2017 року, за розпискою від 15.04.2015 року становлять 37 664,68 грн. в період з листопада 2015 року по вересень 2017 року, за розпискою від 23.12.2015 року становлять 21 899,46 грн. в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, за розпискою від 29.02.2016 року становлять 40 373,83 грн. в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, за розпискою від 06.07.2016 року становлять 10 765,19 грн. в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, за розпискою від 25.08.2016 року становлять 8 398,87 грн. в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року.

Також ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи, що договори позики, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25.12.2014 року, 15.04.2015 року, 23.12.2015 року, 29.02.2016 року, 06.07.2016 року та 25.08.2016 року на суми, які перевищують п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, тобто в силу ч.2 ст. 1048 ЦК України не можуть вважатися безпроцентними позиками, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і проценти за користування грошима (тобто безпосередньо не повязані з фактом прострочення виконання взятого на себе зобовязання щодо повернення боргу) від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, розмір якої у відповідний період також наведені у розрахунках позивачем, які відповідачем не оспорюються, а саме в сумі: 14 582,93 грн. процентів від суми позики від 25.12.2014 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року;

46 352,25 грн. процентів від суми позики від 15.04.2015 року за період з 02.10.2015 року по 13.10.2017 року; 19 676,77 грн. процентів від суми позики від 23.12.2015 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; 36 258,33 грн. процентів від суми позики від 29.02.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; 9 672,57 грн. процентів від суми позики від 06.07.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року; 7 546,44 грн. процентів від суми позики від 25.08.2016 року за період з 02.10.2016 року по 13.10.2017 року.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 1 001 303,33 грн, з яких: 710062,32 грн. сума боргу за договорами позики, 38049,69 грн. розмір трьох відсотків річних, 119102,03 грн. сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань, 134089,29 грн. процентів від суми позик.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір у розмірі 8000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 22 серпня 2018 року.

Суддя О.І. ДЕМІНСЬКА