Справа № 216/6600/17
провадження №2/216/1224/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Янчук С. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, та обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали 17. 12. 2007 року кредитний договір № 106734-credit.

Згідно кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 17. 12. 2009 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № 106734-credit. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст.. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України, наслідками порушення Відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, Відповідач станом на 03. 09. 2017 року, має заборгованість 23641,58 доларів США, яка складається з наступного:

-4310,83 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту)

- 18195,69 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом,

- 9,73 доларів США штраф (фіксована частина)

- 1125,23 доларів США штраф процентна складова.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитом згідно розрахунку та судові витрати про справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своїй позовній заяві вказав, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі, просить суд ухвалити рішення на користь позивача, не проти, щоб справа розглядалася у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яку обґрунтоване наступним:

Між позивачем та відповідачем 17.12.2007р. було укладено кредитний договір №106734-credit. Згідно з його умовами відповідачу було надано кредит в розмірі 6000,00 доларів США. Строк погашення кредиту встановлено п.1.4. договору: - 17.12.2009р. в порядку та строки встановлені Графіком погашення кредиту та процентів. Згідно зазначеного графіку останній платіж за кредитом 17.12.2009р.

ОСОБА_2 частково погашав кредит, а з 2010 року через незалежні від нього обставини перестав погашати заборгованість за кредитом.

Стаття 256 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначає: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені - строк в один рік.

Стаття 259 ЦК України встановлює, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 5.7. кредитного договору №106734-credit строк позовної давності було збільшено до 5-ти років.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що на наступний день після дати останнього платежу за кредитним договором, існувала заборгованість, про яку позивачу було відомо, але про її стягнення у визначений строк він до Відповідача не звертався та з того часу до дня подання даної позовної заяви позивачем минуло майже 8 років, вважає, що позивачем пропущено позовну давність за зверненням про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №106734-credit.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, та у відповідності до ст.ст.256-261, 267 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати позовну давність до позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №106734-credit від 17.12.2007р. та відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується письмовими матеріалами справи, ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали 17. 12. 2007 року кредитний договір № 106734-credit.

Згідно кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 17. 12. 2009 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за договором станом на 03. 09. 2017 року, відповідач має перед позивачем заборгованість 23641,58 доларів США, яка складається з наступного:

-4310,83 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту)

- 18195,69 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом,

- 9,73 доларів США штраф (фіксована частина)

- 1125,23 доларів США штраф процентна складова.

Строк погашення кредиту встановлено п.1.4. договору: - 17.12.2009 р. в порядку та строки встановлені Графіком погашення кредиту та процентів. Згідно зазначеного графіку останній платіж за кредитом 17.12.2009р.

ОСОБА_2 частково погашав кредит, а з 2010 року через незалежні від нього обставини перестав погашати заборгованість за кредитом.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем після настання строку повернення кредиту, а саме з 20.12.2009 року вже після дати останнього платежу за кредитним договором, існувала заборгованість, про яку позивачу було відомо, але про її стягнення у визначений строк він до Відповідача не звертався та з того часу до дня подання даної позовної заяви позивачем минуло майже 8 років, позивачем пропущено позовну давність за зверненням про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №106734-credit.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Позивач знав по порушення свого права та мав можливість звернутись до суду з вимогою щодо звернення стягнення заборгованості (штрафних санкцій), але своїм правом не скористався, тим самим пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого начебто порушеного цивільного права.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у даній цивільній справі є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись 12,13,76-82,141,223,247,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. В. Бутенко