П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 557/465/18

Провадження № 22-ц/4815/536/18

Ухвалу постановлено повним текстом 19.11.2018

Гощанським районним судом Рівненської області

в смт. Гоща Рівненської області

Суддя Пацко Д.В.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України; Російська Федерація;

за участі: представника заявника адвоката Ганчука Павла Ярославовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гощанського районного суду від 19 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:
26 червня 2018 року в суд звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення юридичного факту щодо його поранення при виконанні обов`язку військової служби 09 серпня 2015 року поблизу м. Авдіївка Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Як заінтересованих осіб ним залучено Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація. Заяву мотивовано тим, що у серпні 2014 року він був призваний під час мобілізації для проходження військової служби в Збройних Силах України. Протягом часу з 26 травня по 25 вересня 2015 року заявник виконував бойові завдання у складі військової частини пп НОМЕР_1 (53-я окрема механізована бригада ЗСУ).

09 серпня 2015 року під час виконання бойового завдання в районі м. Авдіївка Донецької області о 14 год. 35 хв. іррегулярними збройними формуваннями Російської Федерації було здійснено обстріл українського взводного опорного пункту з РПГ-7В. В результаті обстрілу заявник отримав акубаротравму, закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку.

Вважає, що його поранено внаслідок збройної агресії, що розпочата Російською Федерацією проти України, однак встановити такий факт можливо лише в судовому порядку, адже іншим шляхом його встановлення не передбачено.

На його переконання, встановлення даного факту, що має юридичне значення, може вплинути на права і обов`язки заінтересованих осіб та перебуватиме у певному матеріально-правовому зв`язку між учасниками справи.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством чітко передбачено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій, тобто судове вирішення такого питання можливе лише після відмови визначеного державного органу у визнанні за нею даного статусу. Тому з цієї підстави відмовлено у відкритті провадження у справі.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вважає її незаконною та необґрунтованою, що полягають у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про залишення судом без належної уваги при вирішенні процесуального питання щодо відкриття провадження у справі вимог ст.ст. 5, 19, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 20 ЦК України, а також роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення". Окрім того, перекручено положення постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасників бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її здійснення" №413 від 20.08.2014.

Судом неправильно визначено зміст факту, що має юридичне значення, який він просить встановити, оскільки цей факт вказував би про причини поранення при виконанні обов`язку військової служби 09 серпня 2015 року поблизу м. Авдіївка Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Тобто відрізняється від фактів, перелік яких зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

При цьому посилається на касаційну судову практику, зокрема на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 у справі №766/6318/16-ц, від 15.02.2017 у справі №752/6368/16-ц, від 01.03.2017 у справі №756/9539/16-ц, від 31.05.2017 у справі №357/8179/16-ц, а також на постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №363/2981/16-ц, від 21.03.2018 у справі №417/3852/17, від 21.03.2018 у справі №428/12368/16-ц, від 12.04.2018 у справі №243/7029/17, від 06.06.2018 у справі №428/13977/16-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до правовідносин, що склалися.

З викладених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направивши справу до Гощанського районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу особами, які беруть участь у справі, не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, 26 червня 2018 року в суд звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме поранення його при виконанні обов`язку військової служби 09 серпня 2015 року поблизу м. Авдіївка Донецької області, України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заінтересованими особами визначив Міністерство соціальної політики України та Російську Федерацію.

Правилами частини першої статті 315 ЦПК України наведено перелік справ про встановлення факту, які можуть розглядатися судом.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Між тим, судом першої інстанції, як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі, зазначено про існування іншої позасудової процедури вирішення питання щодо встановлення статусу учасника бойових дій. Ці питання врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 "Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення".

Натомість судом залишено без уваги, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 , та питання про надання статусу учасника бойових дій є різними соціально-юридичними категоріями і породжують правові наслідки, які відрізняються між собою.

Щодо помилковості висновків суду про неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, то колегія суддів звертає увагу на наявність постанов Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №363/2981/16-ц та від 21 березня 2018 року у справі №428/12368/16-ц. Правовими позиціями, що висловлені у цих постановах, не заперечується можливість встановлення фактів, що мають юридичне значення, і з міркувань виникнення правових наслідків у результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

Згідно із ч.ч. 1 і 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновки оскаржуваної ухвали йдуть врозріз із правовими позиціями Верховного Суду, які висловлені ним з метою формування єдиної та однакової національної судової практики, що є хибою місцевого суду.

Підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Тобто справу слід повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду, що в даному випадку слід розуміти як для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 12 год. 55 хв. 26.12.2018 .

Головуючий:

Судді: