Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 641/5333/16-ц

провадження № 61-17507св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа»,

треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року у складі судді Боговського Д. Є. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кіпенка І. С., Кокоші В. В., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» (далі - ТОВ «Східна дистрибуційна мережа»), треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння злочину, стягнення не отриманого доходу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 16 грудня 2014 року близько 17 години 20 хвилин на проспекті ГероївСталінграда в місті Харкові в районі будинку № 1-А сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Камаз 5320», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_3, власником якого є ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6 Вона як пасажир учасника ДТП - автомобіля НОМЕР_1, отримала тілесні ушкодження. З 16 грудня 2014 року по 16 січня 2015 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а з 17 січня по 30 квітня 2015 року - на амбулаторному лікуванні. Внаслідок ДТП їй заподіяно суттєву моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв'язків, у фізичному болю та стражданнях. Згідно з листками непрацездатності за період з 16 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року їй було нараховано та виплачено грошові кошти на загальну суму 5 499 грн 75 коп., у зв'язку з чим розмір не отриманого доходу за час непрацездатності складає 9 802 грн 51 коп. Наявність вини водія ОСОБА_2 та факт його перебування у трудових відносинах на час ДТП з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», а також факт заподіяння їй моральної шкоди внаслідок винних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_6 встановлені вироком суду. Розмір заподіяної їй моральної шкоди становить 54 тис. грн, що відповідає глибині та силі моральних страждань, принципам розумності та справедливості. 1/2 частину від вказаної суми, а саме 27 тис. грн ще під час розгляду кримінальної справи було відшкодовано ОСОБА_6 Інша частина суми не була їй виплачена ні водієм ОСОБА_2, ні ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», у трудових відносинах з яким він перебував на час ДТП. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на свою користь моральну шкоду в розмірі 27 тис. грн, не отриманий дохід за час втрати працездатності в розмірі 9 802 грн 51 коп. внаслідок скоєння злочину працівником відповідача та витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 04 жовтня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 27 тис. грн, не отриманий дохід за час втрати працездатності в розмірі 9 802 грн 51 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн, а всього 41 802 грн 51 коп. Стягнуто з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими, а розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди обчислений позивачем з урахуванням вимог розумності та справедливості. Задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача не отриманого доходу за час втрати працездатності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» повинно відшкодувати позивачу вказані збитки, оскільки ОСОБА_2 на час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, а автомобіль марки «Камаз 5320», д.н.з. НОМЕР_3, яким він керував, належав товариству.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» відхилено, рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і висновків місцевого суду не спростовують.

У березні 2017 року ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року, в якій просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано, а судами попередніх інстанцій у судових рішеннях не зазначено належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. Розмір моральної шкоди є завищеним, тому підлягає зменшенню на підставі частини третьої статті 23 ЦК України. Судами порушено вимоги статті 1194 ЦК України та принципи обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до норм чинного законодавства України відповідач може нести цивільно-правову відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди. Стягуючи з відповідача на користь позивача недоотримані доходи у повному обсязі, суди попередніх інстанцій порушили Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 12 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують наявність та розмір завданої позивачу моральної шкоди. Посилання відповідача на те, що його відповідальність як застрахованої особи може настати лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, є безпідставним та не відповідає вимогам законодавства. Дії ОСОБА_2, що спричинили ДТП, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням позивачу середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та пов'язаною з цим моральною шкодою.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 квітня 2018 року справу № 641/5333/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 16 грудня 2014 року близько 17 години 20 хвилин на проспекті Героїв Сталінграда в місті Харкові в районі будинку № 1-А сталася ДТП за участю автомобіля марки «Камаз 5320», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6

В результаті вказаного ДТП пасажир автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 09 лютого 2015 року № 87-А/15 у зв'язку з подією, яка сталася 16 грудня 2014 року, у ОСОБА_1 мали місце пошкодження: закриті переломи лонної і сідничної кісток зліва із зсувом, перелом тіла клубової кістки зліва з незначним зсувом, перелом бічних мас крижів зліва із зсувом. Ці пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в умовах ДТП, і в сукупності відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

Вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами). Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Факт перебування ОСОБА_2 на час скоєння ДТП у трудових відносинах з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», а також настання ДТП внаслідок винних дій ОСОБА_2 і ОСОБА_6 встановлені вироком суду.

ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» є орендарем автомобіля НОМЕР_3, що підтверджується договором оренди від 31 березня 2013 року № 4/03-13, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ukrainian Beer Company Distribution» та ТОВ «Східна дистрибуційна мережа».

Цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Ukrainian Beer Company Distribution» на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8148026 від 27 лютого 2014 року.

ОСОБА_6 відшкодував ОСОБА_1 завдану його діями матеріальну та моральну шкоду в розмірі 27 тис. грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

15 серпня 2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О. І. Мещанінова у травматологічному відділенні № 1 в період з 16 грудня 2014 року по 16 січня 2015 року, а в період з 17 січня по 30 квітня 2015 року - знаходилася на амбулаторному лікуванні в Комунальному закладі «Охтирська центральна районна лікарня», що підтверджується листками непрацездатності.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частинами першою, третьою статті 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Розрахунок середньої заробітної плати здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року за № 100, а саме середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат на останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна подія.

Судами встановлено, що розмір доходу ОСОБА_1 за період з 16 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року складав 15 302 грн 26 коп.

Приватним акціонерним товариством «Термолайф» співробітнику підприємства ОСОБА_1 були нараховані та виплачені лікарняні за період з 16 грудня 2014 року по 30 квітня 2015 року на загальну суму 5 499 грн 75 коп., що підтверджується довідкою від 18 серпня 2016 року № 53.

Тому розмір не отриманого ОСОБА_1 доходу за час втрати працездатності становить 9 802 грн 51 коп.

Відповідно до частин першої, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8148026 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 тис. грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Правилами статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, і ці випадки характеризуються не лише виною водія забезпеченого транспортного засобу у настанні ДТП, а і його навмисною протиправною поведінкою щодо заволодіння забезпечуваним транспортним засобом, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів тощо.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» узв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Однак суди попередніх інстанцій не врахували, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тому з наведених підстав позов в означеній частині не підлягає задоволенню.

Судами не застосовано вищевказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на користь ОСОБА_1 не отриманого доходу у розмірі 9 802 грн 51 коп. підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також Верховний Суд не може повністю погодитися з висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також - незалежно від вини заподіювача шкоди, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 в результаті ДТП зазнала цілий ряд тілесних пошкоджень, які в сукупності відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я, у зв'язку з якими вона тривалий час перебувала на лікуванні.

Вказане ушкодження здоров'я безумовно потягнуло за собою заподіяння потерпілій моральної шкоди, яка полягає у порушенні її звичного способу життя, нормальних життєвих зв'язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу діями ОСОБА_2, в сумі 27 тис. грн., суди правильно виходили з тривалості та глибини моральних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеня вини заподіювача шкоди та вимог розумності , виваженості і справедливості.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» про те, що позивачем не надано, а судами попередніх інстанцій в судових рішеннях не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи вищенаведеними доказами та змістом оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки під час ДТП, внаслідок якої з вини водія ОСОБА_2 була завдана шкода позивачу, вказаний водій перебував у трудових відносинах з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», відповідальність за шкоду на підставі частини першої статті 1172 ЦК України несе зазначене товариство.

Разом з тим, стягуючи з відповідача всю суму заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, припустився неправильного застосування норм матеріального права.

Обов'язок страховика відшкодувати у разі настання страхового випадку в межах страхових сум шкоду, заподіяну внаслідок ДТП здоров'ю третьої особи встановлений вищенаведеним пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила відшкодувати заподіяну їй внаслідок ДТП моральну шкоду саме у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп» згідно з Полісом № АС/8148026, за яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 тис. грн 5 % від цієї суми складає 5 тис. грн. Отже, в межах цієї суми відповідальність з відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди повинна нести страхова компанія.

У зв'язку з викладеним оскаржувані судові рішення в частині відшкодування моральної шкоди підлягають зміні на підставі вищенаведеної статті 412 ЦПК України, а розмір стягнутої з ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди - зменшенню до 22 тис. грн (27 тис. грн - 5 тис. грн).

Оскільки ОСОБА_1 не заявляла вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування заподіяної їй в результаті ДТП моральної шкоди, а страховик не є стороною у цьому спорі, Верховний Суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення із страхової компанії на користь потерпілої решти суми відшкодування вказаної шкоди.

Заперечень щодо вирішення судами питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу в касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року, то необхідно поновити його виконання у незміненій за результатами касаційного перегляду частині.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа», треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення не отриманого доходу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа», треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення не отриманого доходу відмовити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа», треті особи: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди до 22 (двадцяти двох тисяч) гривень.

В решті рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року у незміненій за результатами касаційного перегляду частині.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик