Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 501/3915/15-ц

провадження № 61-5686 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач-ОСОБА_4

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області у складі судді Максимович Г. В. від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Сегеди С. М., Кравця Ю. І., від 01 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановив:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що що 18 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, умови якого останній належним чином не виконує, в наслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1 547 196,55 грн.

З метою забезпечення грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором 18 грудня 2007 року укладено з ОСОБА_5 договір іпотеки нерухомого майна. ОСОБА_5 померла, правонаступником після її смерті став ОСОБА_4 в зв'язку з чим позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до суду не надано доказів звернення позивача до відповідача з письмовою пропозицією про досудове врегулювання позову, що передбачено договором іпотеки, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ними порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення прав позивача.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №14-38цс18

Судами установлено, що 18 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за яким останньому надано в кредит грошові кошти у розмірі 45 000,00 доларів США, строком до 20 червня 2017 року зі сплатою 13,0 % річних. З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку: будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0,250 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані адресою: АДРЕСА_1

08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 18 грудня 2007 року №№0 та за договором іпотеки від 18 грудня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. 06 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_4 відкрито спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4 є правонаступником померлої ОСОБА_5 (обставина встановлена рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року).

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту від 18 грудня 2007 року №0 сума заборгованості становить 1 547 196,55 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна від 01 березня 2016 року, вартість будинкуз господарчими будівлями та спорудами та земельноїділянки, площею 0,250 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані адресою: АДРЕСА_1 складає 1 762 878,00грн без ПБВ.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодержателя врегульований розділом 5 договору іпотеки від 18 грудня 2007 року «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», відповідно до пункту 5.1 якого сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки відповідно до умов іпотечного договору сторони узгодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на те що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки нормами чинного законодавства не заборонений такий спосіб набуття права власності на предмет іпотеки, як за рішенням суду поряд з іншими способами. Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська