Дата документу 26.12.2018 Справа № 335/2402/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1207/18 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Є.У.№ 335/2402/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за затримку і відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, з 21 грудня 2015 року працював у відповідача сторожем, наказом №615-к від 15 лютого 2018 року його звільнено з роботи за ст.38 ч.3 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. На порушення ст.116 КЗпП України в день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, не виплатив заробітну плату з вересня 2017 року по лютий 2018 року. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати і середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.09.2017 у розмірі 154 624,87 гривень з виплатою середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, стягнути моральну шкоду у розмірі 927 749 гривень 22 копійки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.02.2018 по 27.07.2018 у розмірі 17 185 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а разом 22 185 (двадцять дві тисячі сто вісімдесят п'ять) гривень 98 копійок. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питанн7я про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість із заробітної плати була погашена роботодавцем до ухвалення судового рішення, а тому на користь ОСОБА_3 на підставі ст.ст.117, 237-1 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 23 лютого по 27 липня 2018 року у розмірі 22 185, 98 грн., а також 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що судом неправильно обчислений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчисленні середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Проте суд першої інстанції при розрахунку середньоденної заробітної плати зробив зайву математичну дію. Додавши заробітну плату за два останніх місці, суд отриману суму поділив на 2 і на кількість робочих днів, внаслідок чого розмір компенсації за затримку розрахунку визначив неправильно. Просить скасувати судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 34 371, 96 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» частково погоджується з доводами апеляційної скарги і зазначає, що середньоденний заробіток позивача за останні два місяці, що передували звільненню, становив 258, 75 грн., а отже сума компенсації за 102 дні затримки розрахунку становить 26 392, 50 грн.. Не погоджується із розрахунками позивача в частині визначення середньоденного заробітку у розмірі 336, 95 грн., оскільки вважає, що такий заробіток не підтверджується матеріалами справи і зроблений без урахування вимог діючого законодавства. Звертає увагу суду на те, що судове рішення підлягає зміні, в резолютивній частині необхідно зазначити про те, що розмір стягуваної суми середнього заробітку визначений без відрахування обов'язкових податків і платежів.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Предметом оскарження в апеляційному порядку є неправильне визначення судом першої інстанції середньоденного заробітку для нарахування компенсаційних виплат в порядку ст.117 КЗпП за 102 дні затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», де працював сторожем з 21 грудня 2015 (наказ № 4219-к від 18.12.2015) по 23 лютого 2018 року, коли був звільнений за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю умов колективного чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 615-к від 15.02.2018).

Згідно довідки від 02 травня 2018 року, виданою бухгалтерією відповідача, позивачеві нараховано заробітна плата за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 50 802 гривні 12 копійок (а.с.18).

На порушення вимог ст.116 КЗпП України остаточний розрахунок з позивачем був проведений не в день звільнення - 23 лютого 2018 року, а лише 27 липня 2018 року, що не оспорювалося сторонами у суді першої інстанції.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установивши, що затримка розрахунку при звільненні ОСОБА_3 становила 102 робочих дні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільнення.

Разом з тим суд допустився порушень закону при визначенні розміру середньоденного заробітку, а відтак - неправильно обрахував суму компенсації.

За положеннями ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за попередні два місці роботи.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Взявши за основу заробітну плату ОСОБА_3 у відповідності до довідки від 02.05.2018 року (а.с.18), згідно якої заробітна плата за грудень становила 7067, 47 грн., за січень 2018 року - 7085, 95 грн., суд першої інстанції на порушення вимог ст. 89 ЦПК України не з'ясував, чи всі виплати, які були включені до заробітної плати позивача за цей період часу, підлягали урахуванню при обчисленні середнього заробітку у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Судом не з'ясовано, чому у довідці про середній заробіток ОСОБА_3 (а.с.17), доданій відповідачем до заперечень на позовну заяву, зазначено, що дохід працівника для розрахунку середньоденного заробітку за грудень 2017 року становив 1083, 66 грн. за 4 відпрацьованих дні, а за січень 2018 року - 5 447, 14 грн. за 21 робочий день.

Разом з тим, із табуляграми ОСОБА_3 за грудень 2017 року (а.с.34) вбачається, що за відпрацьовані 4 дні крім сум, що підлягали врахуванню (оклад/тариф на суму 738 грн., 2 години понадурочних робіт - 92, 98 грн., 14 год. нічних - 130,17 грн. і премії ТЕП 612, 54 грн., а всього 1 573, 69 грн.), працівникові були здійснені доплати за компенсацію втрати частини заробітної плати на суму 18, 80 грн., доплати за 120 годин сумісництва 2 789, 29 грн., 40 годин нічних сумісництво - 371, 91 грн., компенсація заробітної плати за сумісництво - 7, 21 грн., премія за сумісництво - 444,22 грн., зональне навантаження сумісництво - 65 грн., а всього виплати на суму 3 252, 21 грн., які у відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються.

За січень 2018 року відповідно до табуляграми позивача (а.с.8) кількість відпрацьованих робочих днів становила 21, за цей період часу нараховано оклад/тариф 4280 грн., нічні 590,17грн. і 81, 40 грн., компенсація за роботу у святкові дні - 407, 01 грн., премія ТЕП - 88, 56 грн., а всього 5 447, 14 грн., які підлягають врахуванню для обчислення середнього заробітку, а також виплати, які відповідно до п.4 Порядку не враховуються при обчисленні середнього заробітку: компенсація за затримку виплати заробітної плати - 36, 90 грн., доплати за сумісництво 1 221, 04 грн., нічні за сумісництвом 244, 21 грн., премія ТЕП за сумісництвом 463,02 грн. і 202, 69 грн., компенсація за 17 днів відпустки 1430, 72 грн.

Отже, у відповідності до п.п.2,3,4 Порядку для розрахунку середньоденного заробітку позивача підлягають врахуванню виплати за 4 дні грудня 2017 року у розмірі 1 573, 69 грн. і виплати за 21 день січня 2018 року у розмірі 5 447, 14 грн., обчислена у такий спосіб середньоденна заробітна плата позивача становить відповідно 280, 83 грн. : (1 573, 69 грн + 5 447, 14 грн.) : 25 днів = 280, 83 грн./день.

На підставі ст.117 КЗпП України за 102 дні затримки розрахунку при звільненні на користь працівника підлягають стягненню 28 644, 99 грн. ( 280, 83 грн./день х 102 дні = 28644, 99 грн.).

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині і в частині розподілу судових витрат на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з товариства на користь ОСОБА_3 28 644, 99 грн. середнього заробітку за 102 дні затримки розрахунку при звільненні, а також судового збору на користь держави на суму 1409, 60 грн.

Вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 34 371, 96 грн. компенсації задоволенню не підлягають, оскільки при обчисленні середнього заробітку позивачем неправильно застосовані положення п. 4 Порядку.

Відомості, викладені у довідці про середньоденний заробіток ОСОБА_3, доданій відповідачем до заперечень на позовну заяву (а.с. 17), щодо заробітку позивача за грудень 2017 року на суму 1083, 66 грн. не узгоджуються із відомостями, викладеними у табуляграмі ОСОБА_3 за грудень 2017 року, згідно яким заробітна плата за грудень 2017 року становила 1 573, 69 грн.(а.с.34). При визначенні середнього заробітку за грудень 2017 року суд керувався табуляграмою, оскільки в довідці не зазначена структура заробітної плати і суми, що були враховані для обчислення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.2, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року по цій справі в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і розподілу судових витрат скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2018 по 27 липня 2018 у розмірі 28 644, 99 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот сорок чотири тисячі 99 коп.)

Сума заборгованості визначена без утримання податків і інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 409, 60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині компенсації моральної шкоди сторонами не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: