Постанова

Іменем України

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 752/18509/16-ц

провадження № 61-22458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі судді: Махлай Л. Д. від 27 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 162 247 грн 65 коп. за договорами споживчого кредиту № та № , укладеними 03 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк», яке в подальшому на підставі договору факторингу від 13 червня 2016 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту № та № від 03 листопада 2014 року у розмірі 162 247 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку, додавши до скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з інших підстав.

На виконання вимог ухвали, 20 березня 2018 рокуОСОБА_4 подав заяву, в якій вказував, що він не був присутнім під час проголошення рішення суду, копію якого отримав 12 січня 2018 року, а тому вважає, що має право на звернення до суду апеляційної інстанції у строк, передбачений частиною першою статті 354 ЦПК України.

Визнавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі частини четвертої статті 357 ЦПК України.

У травні 2018 ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить змінити ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2018 року, поновивши строк на апеляційне оскарження.

Касаційна скарга мотивована порушенням апеляційним судом принципу правової визначеності, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд. При цьому зазначає, що станом на день отримання копії рішення суду першої інстанції діяла нова редакція ЦПК України, відповідно до частини першої статті 354 якого апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти, а не десяти днів, як було передбачено статтею 294 ЦПК України 2004 року.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року ОСОБА_4 отримав 12 січня 2018 року, а подав апеляційну скаргу 18 лютого 2018 року.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За змістом пункту 13 Розділу XIII Перехідні ПоложенняЦПК України 2004 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією (новою) редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними і спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат