Справа № 226/3245/18

Справа № 226/3245/18
Провадження № 2/226/1073/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Мирноградвугілля» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі ДП «Мирноградвугілля»), в обгрунтування якого вказав, що з 06.07.2015 він працював в ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Капітальна», звідки 15.11.2018 був звільнений за власним бажанням. У порушення норм трудового законодавства відповідач несвоєчасно розраховувався з працівниками за виконану роботу та несвоєчасно підвищував тарифні ставки, що спонукало його 12.11.2018 звернутися до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Проте його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП за власним бажанням, без зазначення ч.3, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що не узгоджується з його волевиявленням. На час його звільнення існувала заборгованість із виплати йому заробітної плати за вересень та жовтень 2018 року. Він вважає, що відповідач повинен виплатити йому вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 32843,16 грн, виходячи з його середньомісячного заробітку у 10947,72 грн. Тому він просить суд зобовязати відповідача видати наказ про зміну формулювання причини його звільнення, вказавши в ньому «звільнити ОСОБА_1 15.11.2018 року за власним бажанням у звязку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 32843 грн 16 коп. та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 30.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження. Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився, про час і місце

розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій вказав, що підприємство вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 06.07.2015 знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Стаханова» (на теперішній час відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна») державного підприємства «Красноармійськвугілля» (на теперішній час державне підприємство «Мирноградвугілля»), працюючи на підземних роботах, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.6-8).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою від 12.11.2018 про звільнення його з 15.11.2018 за ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням законодавства про працю і умов трудового договору, а саме: несвоєчасною виплатою заробітної плати та несвоєчасним підвищенням тарифних ставок (а.с.11).

Здана заява направлена відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення, отримана відповідачем 13.11.2018 (а.с.12-14).

За наказом № 379-к від 15.11.2018 позивача було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що встановлено на підставі записів трудової книжки (а.с.8).

Відповідно до довідки відповідача від 22.11.2018 станом на 15.11.2018 заборгованість з заробітної плати позивача склала; за вересень 2018 року 739,54 грн, за жовтень 2018 року 6100,96 грн, а всього 6840,50 грн (а.с.9).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно за ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з досліджених судом доказів та довідки відповідача про строки виплати заробітної плати за останні два місяці, що передують звільненню позивача, заробітна плата позивачу сплачувалась несвоєчасно.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Відповідно до ч.3 ст.255 КЗпП у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови № 6 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чиним законодавством про працю.

При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин.

Як свідчить заява позивача про звільнення, його волевиявлення при розірванні трудового договору було направлено на звільнення за ст.38 КЗпП саме через невиконання відповідачем законодавства про працю, тому незазначення працедавцем в наказі про звільнення цієї підстави суперечить нормам трудового законодавства і порушене право позивача в цій частині підлягає поновленню шляхом зобовязання відповідача внести зміни до формулювання причини звільнення, зазначивши, що його звільнення здійснено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору в разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Середньомісячний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача від 22.11.2018 (а.с.10), складає 10947,72 грн

Отже, відповідно до ст.44 КЗпП з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 32843 грн 16 коп. (10947,72 грн х 3).

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами трудового законодавства. Викладені у заяві доводи відповідача про те, що позивач не звертався до адміністрації шахти, до профкому з вимогами надати пояснення та погасити заборгованість із заробітної плати, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі та суперечать позиції позивача.

В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн 80 коп.

На підставі ст.ст.38, 43, 44, 115, 255 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 197, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання якого: 85348, Донецька область, Покровський район, с.Крутий Яр, вул.Спортивна, б.36, фактичне місце проживання: 85327, АДРЕСА_1, до державного підприємства «Мирноградвугілля», юридична адреса якого: 85323, Донецька область, м.Мирноград, вул.Соборна, 1, , про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги задовольнити.

Зобов'язати Державне підприємство «Мирноградвугілля» видати наказ про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_1, звільненого за наказом відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» № 379-к від 15.11.2018, вказавши в ньому: «звільнити ОСОБА_1 15.11.2018 за власним бажанням у зв'язку з порушенням законодавства про працю, відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України».

Стягнути з державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 32843 грн 16 коп. та понесені судові витрати в сумі 704 грн 80 коп., а всього 33547 (тридцять три тисячі пятсот сорок сім) грн 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2018.

Суддя Ж.Є.Редько