Ухвала

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 750/14145/17

провадження № 61-39666 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредо-Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредо-Банк» (далі ПАТИ «Кредо-Банк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від

01 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Кредо - Банк» про стягнення пені відмовлено.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня

2018 року.

Ухвалою Верховного суду від 20 липня 2018 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано строк до 23 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали для надання до суду касаційної інстанції доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови апеляційного суду.

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги до якої додано оригінал конверту апеляційного суду, згідно відомостей штрихкодового ідентифікатора якого, заявник отримала копію оскаржуваного судового рішення 06 червня 2018 року.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та додані до нього докази, вважаю, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскаржуваної постанови, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 2 600 грн 00 коп та станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Доводи касаційної скарги про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими та зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням. З наведених заявником прикладів не убачається неоднакового застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а свідчить про різну правову оцінку наданим документам у конкретних справах.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, перевіривши доводи касаційної скарги, що стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також значення справи для сторін і суспільства Верховний Суд не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обнгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня

2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредо-Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик