Ухвала

06 липня 2018 року

м. Київ

справа № 442/3643/16-ц

провадження № 61-21492ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Матіїшина Андрія Ярославовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернувся 22 лютого 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року.

У підпункті 14 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на судові рішення залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: на виконання пунктів 4, 5 частини четвертої статті 392 ЦПК України зазначити рішення (ухвали), що оскаржуються та в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 травня 2018 року ці недоліки було усунуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушував питання про його поновлення, мотивуючи тим, що ухвалою від 29 грудня 2017 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу на указані судові рішення без руху. На виконання ухвали Верховного Суду від 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 у лютому 2018 року направив матеріали на усунення недоліків, однак його касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року було повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2018 року вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду із наведенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження. На виконання ухвали Верховного Суду від 12 червня 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, надано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

У клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Клопотання мотивоване тим, що: ОСОБА_1 не пропустив строк на касаційне оскарження, оскільки подав касаційну скаргу до 29 грудня 2017 року, яку в подальшому було повернуто; в ухвалі Верховного Суду від 29 грудня 2017 року суд не вказав дату звернення ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції зі скаргою; дата отримання ним поштою ухвали апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року наявна у матеріалах справи на зворотному повідомленні про вручення поштової кореспонденції, яку суд встановить, отримавши справу.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вони не можуть бути визнані поважними, оскільки на їх підтвердження не надано будь-яких доказів.

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Матіїшина Андрія Ярославовича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат