П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 2-35/11

Провадження № 22-ц/4815/480/18

Головуючий у суді першої інстанції: Іванків О.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

(вступна і резолютивна частини) в смт. Володимирець

Рівненської області 26.09.2018 о 09 год. 38 хв.

Дата складення повного тексту ухвали: 01.10.2018

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

стягувач: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненське обласне управління;

заінтересована особа: Володимирецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області;

представники учасників справи: стягувача - ОСОБА_2;

боржника - відсутній;

заінтересованої особи: відсутній;

за участі: представника заявника (стягувача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Володимирецького районного суду від 26 вересня 2018 року у справі за заявою Публічного акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненське обласне управління про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку його пред'явлення до виконання,

в с т а н о в и в:

4 липня 2018 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління (далі -ПАТ "Ощадний банк" в особі Рівненського обласного управління) із заявою про видачу дубліката виконавчого листа і поновити строк для пред'явлення виконавчого листа №2-35/2011 від 30 травня 2011 року про стягнення на користь банку з ОСОБА_4 219 834, 67 гривень заборгованості за кредитом, що еквівалентно 27 705, 67 доларів США, та 1 820 гривень судових витрат.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 09 липня 2018 року відкрито провадження у зазначеній справі і її призначено до судового розгляду.

21 серпня 2018 року ОСОБА_3 подано відзив на заяву, де покликається на безпідставність та необґрунтованість заяви ПАТ "Ощадний банк" в особі Рівненського обласного управління. Тому просив відмовити у заяві про видачу дубліката виконавчого листа.

14 вересня 2018 року банком надано відповідь на відзив ОСОБА_3, де вважає достатніми підстави для задоволення заяви і видачу дубліката виконавчого та поновлення пропущеного строку пред'явлення його до виконання.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 26 вересня 2018 року заяву ПАТ "Ощадний банк" в особі Рівненського обласного управління задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа №2-35/2011 Володимирецького районного суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 219 834, 67 гривень, що еквівалентно 27 705, 67 доларів США, та судових витрат в сумі 1 820 гривень на користь банку.

Поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №2-35/2011 Володимирецького районного суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 219 834, 67 гривень, що еквівалентно 27 705, 67 доларів США, та судових витрат у сумі 1 820 гривень на користь банку.

На ухвалу суду 09 листопада 2018 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, де вважає її незаконною і необґрунтованою, що полягає у порушенні норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що рішенням Володимирецького районного суду від 01 березня 2011 року у справі №2-35/2011, що набрало законної сили, стягнуто солідарно із нього та з ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Кузнецовського територіального безбалансового відділення №10017/080 філії Рівненського обласного управління (далі - ВАТ "Ощадний банк") 27 705 доларів США (еквівалент - 219 834, 67 гривень) заборгованості за договором №52/07 від 11.04.2007 року і 1 820 гривень судових витрат. 07 травня 2015 року виконавче провадження на виконання зазначеного рішення суду закінчене з огляду на фактичне його виконання, про що винесено державним виконавцем відповідну постанову.

Тому вважав, що оскільки ним як одним із боржників виконано солідарний обов'язок у повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за рішенням суду з іншого солідарного боржника, тобто ОСОБА_4

Наполягав на безпідставному пропускові стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до примусового виконання, адже цей строк закінчився 31 березня 2012 року, тоді як із заявою про видачу дубліката виконавчого документа банк звернувся лише у 2018 році.

Залишено без уваги і постанову Першої судової палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №2-824/2009, провадження №61-5388св18, де вказується про обов'язок суду перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, та чи не втратило судове рішення законної сили. Тобто знехтувано положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України щодо врахування висновків про застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду.

На його думку, оскаржувана ухвала суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01 липня 2003 року, рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року, рішення у справі "Серявін проти України" від 10.02.2010 року. Тому районний суд не врахував зазначеного, як залишив без уваги і вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України щодо солідарного обов'язку боржників.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову - про відмову ПАТ "Ощадний банк" в особі Рівненського обласного управління в задоволенні заяви.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника учасника справи, яка з'явилася в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, і цей факт сторонами не оспорюється, 01 березня 2011 року Володимирецьким районним судом ухвалено рішення у справі №2-35/11, яким позов ВАТ "Ощадний банк" задоволено і стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку 27 705, 67 доларів США (еквівалент - 219 834, 67 гривень) заборгованості за кредитним договором №52/07 від 11 квітня 2007 року та 1 820 гривень судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В подальшому, 30 травня 2011 року Володимирецьким районним судом видано виконавчі листи №№1 і 2 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 грошових коштів.

Судом правильно з'ясовано, що виконавчий документ про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 не перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, а також він не повертався стягувану чи суду, який його видав. Тому зроблено обґрунтований висновок, що цей виконавчий лист втрачено.

Приходячи до такого висновку враховано інформаційну довідку з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 04.10.2017 року, де вказувалося про направлення 24 жовтня 2013 року державним виконавцем виконавчого документа на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Також з листа зазначеного органу державної виконавчої служби встановлено, що 28 листопада 2013 року державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження з огляду на недолучення усіх необхідних документів. Виконавчий лист разом із постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження повернуто до Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби. Інформаційною довідкою Автоматизованої системи виконавчого провадження за виконавчим провадженням №41351475 вказано про надходження виконавчого листа до Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби і про винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Окрім того, з'ясовано, що дану постанову державного виконавця та оригінал виконавчого листа №2-35/11 стягувач не отримував.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із підпунктом 17.4 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду щодо наявності підстав для видачі дубліката виконавчого листа ними ж і спростовуються. Поготів, дані твердження ґрунтуються виключно на обставинах справи та вимогах закону.

Не можна погодитися і з аргументами автора скарги про відсутність підстав поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа. Так, судом попередньої інстанції достовірно з'ясовано те, що ПАТ "Ощадний банк" в особі Рівненського обласного управління не одержувало копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та оригінала виконавчого листа. Тобто є наявними поважні причини для вчинення цієї процесуальної дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Щодо доводів ОСОБА_3 про особисте виконання рішення суду повністю, а тому і неможливості в силу ст. 543 ЦК України повторно стягувати заборгованість, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Положення частини 2 ст. 368 ЦПК України, що діяла на час видачі виконавчого документа, (в оскаржуваній ухвалі допущено описку - замість цієї норми закону зазначено ч. 2 ст. 367 ЦПК України) вказують, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Аналогічні норми містяться і в ч. 5 ст. 431 ЦПК України у редакції від 15 грудня 2017 року.

За таких обставин правильним є твердження суду про те, що видача виконавчого листа (в разі його втрати - дубліката) та подальше пред'явлення його стягувачем до виконання є окремими процесуальними діями, які вчиняються з огляду на виконання судового рішення. Тому стягувач не обмежений в отриманні дубліката виконавчого документа незалежно від подальших дій.

Натомість в процесі примусового виконання державному виконавцю належить перевірити, чи виконано рішення суду добровільно, що звернено до виконання, якщо так - то в якій частині. В разі ж його повного виконання повторне стягнення заборгованості з боржника (боржників) не допускається.

Не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість і аргументи ОСОБА_3 про неврахування судом пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01 липня 2003 року, рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року, рішення у справі "Серявін проти України" від 10.02.2010 року, а також постанови Першої судової палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №2-824/2009, провадження №61-5388св18.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є її ухвалення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду від 26 вересня 2018 року - без змін.

Повний текст постанови складено: о 13 год. 50 хв. 26.12.2018 .

Головуючий:

Судді: