Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 713/2002/15

провадження № 61-18147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа без самостійних вимог - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року у складі судді Пилип'юка І. В. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Яремка В. В., Кулянди М. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3, який діяв в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивовано тим, що 08 листопада 2012 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи на законних підставах автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_4, на вул. Садова в с. Мигове Вижницького району, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП), за участю автомобіля марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_5 і який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

В результаті зіткнення було пошкоджено автомобіль марки «Фольксваген Транспортер» реєстраційний номер НОМЕР_1 та спричинено позивачу матеріальний збиток на суму 25 292 грн.

Вважав, що ОСОБА_5 як особа, яка завдала майнову шкоду, та ОСОБА_6, як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язані відшкодувати завдані внаслідок ДТП збитки, а тому просив суд стягнути в солідарному порядку із відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 25 842 грн, в тому числі вартість матеріального збитку в сумі 25 292 грн та вартість проведеного експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 550 грн.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 25 292 грн майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - Моторне (транспортне) страхове бюро, про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася з вини ОСОБА_5 та з урахуванням експертного автотоварознавчого дослідження від 22 лютого 2013 року № 92/02/13 та актуалізації висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 04 листопада 2015 року № 110-11-15 позивачу завдано майнової шкоди у розмірі 25 292 грн.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали адміністративної справи не містять доказів про те, які саме пошкодження отримав автомобіль, яким керував позивач.

Автотоварознавче дослідження від 22 лютого 2013 року № 92/02/13 є неналежним та недопустимим доказом. Актуалізація такого висновку взагалі не передбачена законодавством.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року справу № 713/2002/15 призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Суд установив, що ОСОБА_5 08 листопада 2012 року о 14.30 годин в с. Мигове на вул. Садова Вижницького району, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Транспортер реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 92/02/13 від 22 лютого 2013 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Фольксваген Транспортер, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП станом на 22 лютого 2013 року складає 8 783,27 грн.

Згідно з актуалізації висновку № 110-11-15 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 04 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Транспортер державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в цінах на 04 листопада 2015 року складає 25 292,70грн.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПРАТ НФСК «Добробут» і ОСОБА_5 22 травня 2012 року, цивільна відповідальність водія автомобіля ВАЗ на момент ДТП була застрахована.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована наведеного вище не врахували та не з'ясували чи звертався позивач до страховика з заявою про настання страхового випадку, яке рішення було прийнято ПРАТ НФСК «Добробут» на підставі його заяви та чи відповідає воно вимогам законодавства.

ОСОБА_1 того, судами під час вирішення спору було взято за основу проведену 04 листопада 2015 року актуалізацію висновку № 110-11-15 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якої експерт-автотоварознавець визначив матеріальний збиток, завданий позивачу, лише відповідно до курсу долара США станом на момент її проведення.

Проте, згідно із пунктом 58 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» № 1440 від 10 вересня 2003 року доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки, коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об'єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося.

Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб'єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід'ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 58 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій не з'ясували чи є належним доказом актуалізація висновку № 110-11-15 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 04 листопада 2015 року та чи відповідає вона вимогам законодавства.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням наведеного рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. І. Крат

В. П. Курило