Справа № 748/674/18 Провадження № 22-ц/795/817/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Кузюра Л. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_3;

оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

прізвище судді: Кухта В.О.; місце та час ухвалення рішення: м. Чернігів, 12 год. 41 хв.; дата складання повного тексту рішення: 24 квітня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 вересня 1977 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1265. Позивач зазначав, що між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння, фактично припинилися шлюбні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо. Наполягав на тому, що подальше сумісне життя з відповідачем, примирення і збереження шлюбу є неможливим.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року позов задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість через неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове яким надати строк для примирення подружжя до 6 місяців.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що суд першої інстанції, всупереч ст. 111 СК України, не вживав заходів для примирення подружжя, не врахував того, що конфлікт подружжя носить тимчасовий характер та повязаний з перебуванням позивача у хворобливому стані. Відповідач вважає, що збереження сім'ї є можливим.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 21, 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом між чоловіком та жінкою є сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість, що прямо передбачено приписами ст. 56 СК України,.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 111 СК України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 1977 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1265 (а.с. 4).

Звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач стверджував, що між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння та поваги, шлюбні стосунки фактично припинилися, спільного господарства вони не ведуть, спільних неповнолітніх дітей не мають та будь-яка можливість збереження шлюбу є втраченою. Проти надання строку на примирення категорично заперечував, вважаючи, що надання такого строку буде суперечити його інтересам та порушувати його право на особисту свободу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що подружжя на час розгляду справи спільно не проживає, між ними виникали конфлікти, внаслідок яких мали місце звернення до органів поліції, спільного господарства вони не ведуть, сімейних відносин не підтримують, спільних неповнолітніх дітей не мають та втратили почуття поваги та взаєморозуміння.

За таких обставин, суд першої інстанції, врахувавши відсутність обставин, які зумовлювали б необхідність визначення строку для примирення подружжя, дійшов вірного висновку про розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам суспільства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що судом першої інстанції всупереч закону не було призначено строк для примирення з метою збереження сімї, не можуть слугувати підставою для скасування вірного рішення суду, оскільки протягом розгляду справи судом примирення подружжя не відбулося, його взаємини не змінились і на час розгляду справи апеляційним судом, позивач проти примирення категорично заперечує, відповідно, в ході розгляду справи фактичні взаємини подружжя були з»ясовані судом у достатній мірі для висновку про відсутність підстав для подальшого збереження шлюбу.

Оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Положеннями ст.. 382 ЦПК України передбачено, що під час винесення постанови, апеляційний суд в резолютивній частині має здійснити розподіл судових витрат, понесених сторонами у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Питання про розподіл судових витрат врегульовано положеннями ст.. 141 ЦПК України, за правилами якої, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, позивачем було понесено витрати, повязані з правничою допомогою адвоката в сумі 1000 грн, які передбачено договором про надання правничої допомоги та підтверджено належними доказами, поданими суду апеляційної інстанції, відповідно, зазначені витрати за правилом ст.. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року без зміни.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на отримання правничої допомоги під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: