П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради та ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, запису державної реєстрації права власності та свідоцтва на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська місцева прокуратура звернулася до суду з цим позовом у жовтні 2018 р. (а.с.1-116).

Просила:

-визнати незаконним і скасувати п.1.76 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 р. №1882;

-скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,01 га та вартістю 96 920 грн. від 25.11.2015 р № 48327062;

-скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,01 га.

На обґрунтування позовних вимог указала, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000163 було встановлено, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 р. відбулася із порушенням вимог Конституції України та законодавства України в цілому, у зв'язку з чим рішення, прийнятті на цій сесії, підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 р. позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури було повернуто позивачу.

Суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування пункту рішення Ужгородської міської ради підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а інші позовні вимоги - в порядку цивільного судочинства, відтак матеріали позовної заяви у силу вимог п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України належить повернути заявнику.

Ужгородська місцева прокуратура просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, з точки зору законності може оспорюватися, а вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися у порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права, передбаченого статтею 16 ЦК України. Указує, що прокуратурою оскаржується рішення Ужгородської міської ради про передачу у власність земельної ділянки, яке є реалізованим, оскільки особа здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку в державному реєстрі прав власності й таке набуття власності оскаржується.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Так, згідно з п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

За приписами ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

У зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Згідно з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України в постанові від 14 грудня 2016 р. (справа №6-2554цс16), рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Ужгородська місцева прокуратура звернулась до суду з позовом про оскарження рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки. Указане рішення реалізоване особою шляхом реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

У зв'язку з цим можна дійти висновку, що спірні правовідносини не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому позов підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства.

У контексті наведеного суд першої інстанції не мав правових підстав повертати позовну заяву позивачу через порушення правил об'єднання позовних вимог, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 318, 382, 383, 384, 389 ч.1 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Ужгородської місцевої прокуратури задовольнити. 2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року.

Судді: