Провадження № 2/331/656/2018
Справа № 331/1346/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря - Постарнак М.М.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул.. Фізкультурна, буд. № 28 «Д») до ОСОБА_1 Рудольфіни (адреса реєстрації: м. Запоріжжя, пр.. СоборнийАДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «ІННА», ОСОБА_1, ОСОБА_3 Миколайовичапро солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором№ СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.09.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») (далі - Банк) та ТОВ «ІННА» було укладено кредитний договір № СМ-200/072/2005.

Згідно умов кредитного договору та кредитних заявок, Банк здійснив видачу кредитних коштів ТОВ «ІННА» в сумі 243 825,71 грн. з призначенням кредиту - на придбання нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.1 частини № 2 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, що визначений у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як це вказано у цьому договорі.

Згідно п. 1.4 частини № 1 кредитного договору було встановлено плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5,5% та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.)

Відповідно до п. 1.5 (з підпунктами) кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строк, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Датою остаточного повернення кредиту є 19.09.2012 року.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Позичальником всупереч умовам кредитного договору зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються.

Так, згідно розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 12.11.2014 року склала: 108 957,25 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 12 968,17 грн. - сума заборгованості за процентами, 13 979,67 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості в розмірі 1 % на кожний день прострочення сплати кредиту та відсотків, а всього - 135 905,09 грн.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 21.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 Миколайовичембуло укладено договір поруки № SR-200/072/2005/1.

Також в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 21.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-200/072/2005/2.

За умовами вказаних договорів поруки поручителі зобов'язалися відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань по кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в кредитному договорі

Відповідно до п. 1.2 договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, а це означає, що кредитор (Банк) може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до всіх одночасно.

Згідно пп. 3.2, 3.4 договорів поруки у випадку не виконання позичальником боргових зобов'язань перед Банком за кредитним договором, поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань, в обсязі заявленому Банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «ОТП Факторинг» просило суд стягнути солідарно з ТОВ «ІННА» та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року в розмірі 135 905,09 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «ІННА» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року в розмірі 135 905,09 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн.

15.08.2018 року представник позивача у судове засідання не зявився, проте в матеріалах справи наявна його заява з проханням розглянути справу за його відсутності. (т. 2, а.с. 19)

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, Позивачем було змінено строк виконання основного зобовязання за кредитним договором шляхом предявлення кредитором письмових вимог боржнику та поручителям, які вони отримали 27.01.2011 року. Оскільки Позивач протягом 6 місяців з моменту настання строку виконання основного зобовязання не подав позовної заяви до поручителя, то у відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України порука вважається припиненою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2015 року відкрито провадження у справі. (т .1, а.с. 44)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2015 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ТОВ « ІННА» та ОСОБА_3 Миколайовичана користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року в розмірі 135 905,09 грн., що складається з: 108957,25 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту, 12 968,17 грн. - сума заборгованості за процентами, 13 979,67 грн. - пеня та судовий збір в сумі 3 654,00 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «ІННА» та ОСОБА_1 Рудольфівнина користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року в розмірі 135905,09 грн., що складається з: 108 957,25 грн. - суми заборгованості за тілом кредиту, 12 968,17 грн. - сума заборгованості за процентами, 13979,67 грн. - пеня та судовий збір в сумі 3654,00 грн. (т . 1, а.с. 69-71)

05 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2015 року. (т. 1, а.с. 82-90)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі 331/1346/15-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ІННА» , ОСОБА_3, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. (т. 1, а.с. 126)

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року у цій справі скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за зазначеним кредитним договором та судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. В іншій частині рішення у цій справі залишено без змін (т. 1, а.с. 196-201).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

19.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду від 16.06.2015 р. (т. 1, а.с. 216-219)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року прийнято до провадження заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по справі № 331/1346/15-ц, а саме: заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року по справі за позовом ТОВ « ОТП Факторинг Україна» до ТОВ « ІННА», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 р. (т. 1, а.с. 225)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2015 року скасовано. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд цієї справи у підготовче судове засідання.(т. 1, а.с. 246-247)

07.03.2018р. від відповідачів ТОВ «ІННА», ОСОБА_1, кожного в окремості, до суду надійшли письмові відзиви на позовну заяву. (т. 2, а.с. 2-13)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005. Продовжено розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю « ІННА» про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005. (т. 2, а.с. 22-23)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року закрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННА» про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 р. Продовжено розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 р. (т. 2, а.с. 26-27)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (т. 2, а.с. 28)

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника, взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення сторін, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.09.2005р. між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інна» (позичальник) був укладений кредитний договір № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005р. (т. 1, а.с. 4-10).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 243 825,71 грн., а позичальник - прийняти його та належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Згідно із п. 1.2 кредитного договору, позичальник зобов'язався використати кредитні кошти: перший транш у сумі 173 228,00 грн. - на придбання нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення X літ. А-4 загальною площею 205,3 кв. м. , що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Бульвар Шевченка, буд. 27, згідно договору купівлі-продажу об'єкта права комунальної власності № 124 від 16.08.2005р.; другий транш в сумі 70 597,71 - на поповнення обігових коштів.

За положеннями п. 1.4 частини № 1 кредитного договору було встановлено плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 5,5% та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Відповідно до п. 1.5 (з підпунктами) кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строк, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Строк повернення кредиту - до 19.09.2012р. (п. 1.6.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.9 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також невиконання позичальником чи майновим поручителем умов договору іпотеки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 7 банківських днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги.

Згідно до застереження-2 до п. 1.9 кредитного договору, вимога про дострокове виконання кредитних зобов'язань вважається надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначена к кредитному договорі. До направлення вимоги на адресу позичальника поштою прирівнюється також їх вручення позичальнику чи його представникам під розписку.

Згідно із п. 7.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, включаючи всі додатки до нього, і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі.

21 грудня 2009р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННА» був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору, яким викладено графік платежів в новій редакції (т. 1, а.с. 110).

Всупереч умовам кредитного договору позичальник зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12.11.2014р. становить: 108 957,25 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12 968,17 грн. - сума заборгованості за процентами; 13 979,67 грн. - пеня, а всього - 135 905,09 грн. (т. 1, а.с. 13).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21.12.2009р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 Миколайовичембуло укладено договір поруки № SR-200/072/2005/1, та договір поруки № SR-200/072/2005/2 з ОСОБА_1, за умовами яких поручитель зобов'язався відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань (т. 1, а.с. 11, 12).

Відповідно до п. 1.2 вказаних договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до всіх одночасно.

Згідно п.п. 3.2, 3.4 договорів поруки, у випадку не виконання позичальником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі заявленому кредитором протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі чи вручив вимогу особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя.

Банком позичальнику та обом поручителям були направлені письмові вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором № CM-SME200/072/2005 від 20.09.2005р., що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Інна», в повному обсязі, від 09.06.2010р. № 22-2/719651, № 22-2/719652, № 22-2/719653 (т. 1, а.с. 103, 104, 105 відповідно).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2013 року по справі № 31/5009/2482/11 встановлено, що 27.01.2011р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННА» ОСОБА_3 отримав від ПАТ «ОТП Банк» досудову вимогу № 22-2/719651 від 09.06.2010р. щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором № CM-SME200/072/2005 в повному обсязі, а саме: суми кредиту 121 912,73 грн., відсотків у сумі 3 983,03 грн., пені у сумі 1 115,00 грн. Цього ж дня досудові вимоги № 22-2/719652 від 09.06.2010р. та № 22-2/719653 від 09.06.2010р. отримали поручителі за договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в забезпечення погашення кредиту по кредитному договору № CM-SME200/072/2005 від 20.09.2005р., укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Інна» (т. 1, а.с. 143-155).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зміст вимог Банку від 09.06.2010р. дає підстави для висновку, що Банк, набувши право вимагати дострокового повернення всього кредиту за умовами кредитного договору, змінив строк виконання позичальником основного зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобовязання за договором кредиту № CM-SME200/072/2005 від 20.09.2005р. змінено на 03 лютого 2011 року.

Отже, ПАТ «ОТП Банк», вручивши 27.01.2011 року вимоги боржнику ТОВ «ІННА» та поручителям ОСОБА_3, ОСОБА_1 про повернення кредиту та нарахованих відсотків, скористалося своїм правом на дострокове виконання кредитного договору № CM-SME200/072/2005 від 20.09.2005р. на підставі п. 1.9. кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені статтями 598-601, 604-609 ЦК України.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (чч. 1,2 ст. 553 ЦК України).

Частиною 1ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом зазначених норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, разом з тим є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 цього Кодексу).

За змістом статей 559,598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку сааме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинен розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Умовами договору поруки № SR-200/072/2005/2 від 21 грудня 2009 року конкретного строку дії договору поруки передбачено не було. Таким чином, строк дії договору поруки з зазначенням конкретної дати, сторонами погоджений не був.

Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251.252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судова практика Верховного Суду України в період з 17.09.2014 року свідчить, що порука безумовно припиняється в разі реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту шляхом направлення відповідної вимоги, та пропуску шестимісячного строку на подання позову до поручителя (постанови ВС України №6-106цс 14, 6-75цс14, 6-190цс14, 6- 616цс15, 6-1085ц15, 6-933цс15, 6-213цс15, 6-352цс15, 6-263цс15, 6-2056цс15, 6-436цс15, 6- 2017ц15, 6-1599цс15, 6-18цс16, 6-2875цс15, 6-1301цс15. №6-190цс14 від 21.01.2015 р. №6-3831 1св14 від 03.12.2014 р. №6-170цс14 від 17.09.2014 року).

Також, при ухваленні рішення суд враховує наступне.

Якщо договір поруки припинився на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення.

Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 1.9.Кредитного договору, шляхом вручення відповідної вимоги на адресу позичальника не пред'явив вимоги до поручителя. Останній день подання позову до поручителя сплив 02.08.2011 року, тобто 02.08.2011 року і припинилася порука відповідача.

Проте, в порушення вищезазначених матеріальних та процесуальних правових норм ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ТОВ «ІННА», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20 вересня 2005 року, лише 20.02.2015 року (даний факт підтверджується копію позовної заяви позивача з вхідним штампом суду, що додана до матеріалів справи), тобто Позивач висунув вимоги до ОСОБА_1, як до поручителя, за договором поруки № SR-200/072/2005/2 від 21.12.2009 року, який фактично вже був припинений. (т. 1, а.с. 1-2)

Отже, Позивач звернувся до суду з позовом до поручителя вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, то право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються.

Таким чином, суд вважає встановленим, що зобов'язання поручителя ОСОБА_1 за договором поруки № SR-200/072/2005/2, що укладений 21.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ « ОТП Факторинг Україна» задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, ст..ст. 553, 554, 559 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул.. Фізкультурна, буд. № 28 «Д») до ОСОБА_1 Рудольфіни (адреса реєстрації: м. Запоріжжя, пр.. СоборнийАДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-200/072/2005 від 20.09.2005 року, відмовити.

Повний текст рішення складено 22 серпня 2018 року.

Сторонам, які не з»явилися в судове засідання, направляється копія рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

15.08.2018