Справа № 525/730/18
Провадження № 2/525/273/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2018 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши на підготовчому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1, по якій судом відкрито цивільне провадження (а.с.а.с.1-4,18-19) вбачається, що 14 квітня 2000 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну ділянку площею 2,44 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року.

Позивач вказує, що 13.04.2018 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 відкрито спадкову справу за №39, номер у спадковому реєстрі 62281347. 13.04.2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку площею 2,44 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року. Як зазначає позивач, постановою №427/02-31 від 07.06.2018 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної діївидачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку площею 2,44 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та запропоновано звернутись до суду для визнання в судовому порядку права власності на вищевказане майно.

Посилаючись на вищевказані обставини, положення статей 15,16,1220,1217,1270 ЦК України, а також на те, що в даний вона не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 2,44 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 03.07.2018 року недоліки вказані в позовній заяві усунуто. Ухвалою суду від 03.07.2018 року винесено ухвалу про відкриття загального позовного провадження по справі та підготовче засідання призначено на 14.08.2018 року. Цією ухвалою суду витребувано відомості про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 14.04.2000 року.

У звязку з перебуванням судді на лікарняному, підготовче засідання у справі перенесено на 23.08.2018 року.

До проведення підготовчого судового засідання у справі та до початку розгляду справи по суті представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 подав письмове клопотання про підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи у його відсутність (а.с.а.с.43-44).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в підготовче засідання не зявився, від даного відповідача до суду надійшли листи про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а.с.а.с.36,42). Відзив на позов відповідачем у справі не подавався.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У звязку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в підготовчому засіданні 23.08.2018 року у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування в межах заявлених уточнених позовних вимог (а.с.а.с.18-19) підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що мати позивачки по справі ОСОБА_1 (до укладення шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_6 (а.с.а.с.7,8), громадянка ОСОБА_3, останнім постійним місцем проживання якої с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (як вказує позивач), померла 14 квітня 2000 року (а.с.6).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з фотокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року ОСОБА_3, жительці с. Яреськи Шишацького району Полтавської області належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності ВАТ «Бірківське» розміром 2,44 в умовних кадастрових гектара (а.с.9).

З листа Відділу у Великобагачанському районі №1102/102-18 від 19.06.2018 року про вартість земельної частки (паю) станом на 19.06.2018 року розміром 2,44 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_3 та перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, вбачається, що нормативно-грошова оцінка спадкової земельної ділянки становить 62503,21 грн. (а.с.10).

Постановою №427/02-31 від 07.06.2018 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії після смерті ОСОБА_3 видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку площею 2,44 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року та запропоновано звернутися до суду для визнання в судовому порядку права на вищевказане майно (а.с.11).

З повідомлень приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 23.07.2018 року №588/01-16 та від 23.07.2018 року №587/01-16, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 14.04.2000 року ОСОБА_3 було заведено спадкову справу №39/2018 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини згідно ст.549 ЦК Української РСР, заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не надходили; інших осіб, які б прийняли спадщину згідно ст.549 ЦК УРСР (фактично вступив в управління або володіння спадковим майном) не має; свідоцтва про право на спадщину не видавалися, претензії кредиторів не надходили (а.с.а.с.30-35).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_7 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що викладені в постанові від 07.06.2018 року, а також визнання відповідачем у справі заявлених позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) ділянку в порядку спадкування за законом в межах заявлених уточнених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,197,200,206,247,259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В порядку спадкування за законом після смерті 14.04.2000 року ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 2,44 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Бірківське» та розташована на території Бірківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що належала за життя ОСОБА_3 згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №778316, виданого 14.03.2013 року Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області на підставі рішення Великобагачанської районної ради №323 від 12.12.1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; представник позивача ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце знаходження селище ОСОБА_8, вулиця Каштанова, 40, офіс 4 Полтавської області; відповідач ОСОБА_2 сільська рада, місце знаходження с. Білоцерківка, вул. Першотравнева, 9 Великобагачанського району Полтавської області.

Суддя В.В.Хоролець