Справа № 442/8677/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/783/685/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дрогобицької міської ради про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії № ЯА № 569022, виданого 12.07.2005 року; визнання незаконним поділу земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: вул. Ю. Дрогобича, 28 у м. Дрогобичі Львівської області, здійсненого на підставі заяв за р. № 685, № 686 від 03.07.2017 року та розробленої технічної документації на поділ земельної ділянки; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, 06.09.2017 року за р. № 1003 та договору дарування земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, 06.09.2017 року за р. № 1006; зобовязання відповідачів, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, солідарно відновити стан земельної ділянки, цільове призначення для обслуговування житлового будинку № 28 по вулиці Ю. Дрогобича у місті Дрогобичі Львівської області, який існував до порушення прав, а саме до дня видачі Дрогобицькою міською радою Львівської області оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку серії №ЯА № 569022 від 12.07.2005 року.

З метою забезпечення позовних вимог, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження чи зміну (поділ, виділ, обєднання) земельних ділянок (кадастрові номера :01:008:0258, :01:008:0257, :01:008:0257) та накласти арешт на: земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер :01:008:0258, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської області; земельну ділянку площею 0,0146 га, кадастровий номер :01:008:0257, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської; земельну ділянку площею 0,0721 га, кадастровий номер :01:008:0256, цільове призначення для будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування - вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської.

Оскаржуваною ухвалою заяву задоволено, заборонено вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження чи зміну (поділ, виділ, обєднання) земельних ділянок (кадастрові номера :01:008:0258, :01:008:0257, :01:008:0257).

Наклалено арешт на: земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер - :01:008:0258, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування - вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської області; земельну ділянку площею - 0,0146 га, кадастровий номер - :01:008:0257, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування - вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської; земельну ділянку площею - 0,0721 га, кадастровий номер - :01:008:0256, цільове призначення - для будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування - вул. Ю. Дрогобича, 28, м. Дрогобич Львівської.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України, не зазначив причини необхідності забезпечення позову, не врахував розяснення, викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, згідно з якими, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Апелянт вказує на те, що як на підставу для подання позову ОСОБА_2 зазначає, що вона є співвласником квартири №1 буд. 28 на вул. Ю. Дрогобича в м. Дрогобичі Львівської області, а тому як співвласник квартири, має право на приватизацію земельної ділянки у порядку, встановленому ст.ст. 116, 118, 120 ЗК України, що не взяв до уваги суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю доповідача, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України 2004 року, чинного на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України 2004 року, що був чинним на момент постановлення оскаржуваної ухвали, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз»яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначила, що існує ймовірність відчуження відповідачами земельних ділянок іншим особам, що може призвести до неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з того, що позивачем заявлено вимоги майнового характеру, відповідачі мають реальну можливість реалізувати належні їм на праві власності земельні ділянки, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження чи зміну (поділ, виділ,об»єднання) земельних ділянок та накладення арешту на належні відповідачам земельні ділянки, відповідатиме заявленим вимогам та обставинам справи.

Вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження чи зміну (поділ, виділ, об»єднання) земельних ділянок та накладення арешту на належні відповідачам земельні ділянки, відповідає положенням ч. 3 ст. 152 ЦПК України 2004 року, яка імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апелянта про те, що вжиття заходів забезпечення позову є передчасним, спростовується тим, що відповідачі, будучи власниками спірних земельних ділянок, вправі ними розпорядитися на власний розсуд, в тому числі, і відчужити їх іншим особам, що може утруднити виконання рішення суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не зазначено причин та обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, спростовуються заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник зазначила та обґрунтувала причини необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_8