Ухвала

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 348/766/16-ц

провадження № 61-2784 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду

Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувсядо суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 29 липня 2014 року отримала від нього позику в сумі 2 тис. доларів США, а 11 вересня 2014 року позику в сумі 500 доларів США з терміном повернення через один рік, про що склала та надала відповідно дві розписки. Після спливу однорічного терміну

ОСОБА_4 кошти не повернула, прохання повернути борг вона нехтує.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму боргу у розмірі 2 500 доларів США, що за офіційним курсом валют становить 65 793 грн 20 коп. та 3 % річних за користування позикою - 4 224 грн 89 коп., а також судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Потятинника Ю. Р. від 27 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Максюти І. О., Мелінишин Г. П., Томин О. О., від 23 листопада

2017 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 70 018 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду

Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої та частини другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У статті 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 видала розписку ОСОБА_5 як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору позики і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Доводи касаційної скарги про помилковість встановлення факту існування вказаного договору позики є необґрунтованими і зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Крім того, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначений договір не оспорений відповідачем та не визнаний недійсним.

Відповідно до вимог частини другої статті389 ЦПК України підставами для касаційногооскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду

Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников