Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 346/2062/16-ц

провадження № 61-15872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Коломийська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування,

представник третьої особи - Домашевська Христина Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішенняКоломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2016 року у складі судді Обідняка В. Д. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Коломийська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до суду про уточнення своїх позовних вимог, а саме: про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, як матері по відношенню до своїх дітей - ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, навчання дітей. Також, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей. Відповідач не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ними загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.

З урахуванням викладеного та неодноразових уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання її онука - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею за місцем її проживання по АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року, позов задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Угорники Коломийського району Івано-Франківської області, разом із бабою ОСОБА_2 за місцем її проживання -

АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, взявши до уваги бажання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати разом з бабою та урахувавши те, що малолітній ОСОБА_8 потребує особливого догляду і зволікання з його лікуванням може привести до погіршення його фізичного та психічного здоров'я, виходив із того, що визначення місця проживання дитини з бабою повністю буде відповідати інтересам дитини.

09 березня 2017 рокуОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, а також не перевірені належним чином надані докази у справі.

26 квітня 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_6 - донька ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації від 03 вересня 2015 року при розгляді питання про стан виконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 було вирішено рекомендувати матері в інтересах дитини перевести ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, на навчання в спеціальний навчальний заклад і копію довідки надати комісії.

27 січня 2016 року комісією з питань захисту прав дитини при розгляді питання про стан виконання рішення комісії від 03 вересня 2015 року та стан виконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 було рекомендовано їй пройти медичне обстеження та надати висновок лікаря про те, чи може вона виконувати батьківські обов'язки, а Коломийському районному центру соціальних служб звернутися із листом до директора школи щодо розгляду питання на педагогічний раді про проходження медико-педагогічної комісії.

ОСОБА_4 разом із своєю матір'ю ОСОБА_6, дочкою ОСОБА_11 та співмешканцем ОСОБА_12 проживають в орендованому будинку АДРЕСА_2, що підтверджено довідкою Угорницької сільської ради Івано-Франківської області від 26 лютого 2016 року.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_4 від 25 лютого 2016 року встановлено, що сім'я проживає в дерев'яному будинку площею 49,2 кв. м на окраїні села, який складається з житлової кімнати, кухні, коридору та комірчини для зберігання овочів. Житлово-побудові умови для проживання дітей незадовільні, гостро стоїть питання їх повноцінного харчування, особистої гігієни, нормального виховання і навчання, сім'я проживає за рахунок коштів, які отримує ОСОБА_4 на виховання і утримання дітей по втраті годувальника, також за рахунок заробітної плати ОСОБА_6, яка працює листоношею на 0,5 ставки.

26 травня 2016 року Комісією з питань захисту прав дитини було вирішено визначити місце проживання дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з бабою ОСОБА_2

02 червня 2016 року органом опіки та піклування Коломийської районної державної адміністрації надано висновок про доцільність залишення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати з бабою ОСОБА_2, оскільки нею створені належні умови для проживання, панує атмосфера добра, любові, доброзичності і за час проживання з бабою стан здоров'я дитини значно покращився, в свою чергу мати дитини не часто навідується до сина, не виділяє кошти на утримання дитини.

У період з 2013 року по 2016 рік ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав разом зі своєю бабою ОСОБА_2 у її власному будинку АДРЕСА_1.

Під час проживання у баби - ОСОБА_2, ОСОБА_8 змінився у поведінці в кращу сторону, почав більше спілкуватися з однокласниками, став охайний, почав краще писати, читати.

У період з 15 березня 2016 року по 29 березня 2016 року ОСОБА_8 у супроводі баби ОСОБА_2 проходив обстеження в Коломийській дитячій лікарні, у результаті якого у дитини було встановлено діагноз: легка розумова відсталість з торпідністю, ускладнена енурезом та енкопрезом. Розщелина хребта на рівні S1. Дисфункція жовчного міхура по гіперкінетичному типу. Збіжна співдружня косина лівого ока. Лікарем-гастроентерологом дитячим дитині рекомендовано дієту та курс лікування медичними препаратами. Лікарем-офтальмологом дитячим рекомендовано оперативне лікування косоокості в обласній дитячій клінічній лікарні. Хлопчика було скеровано в обласну психоневрологічну лікарню № 3 для стаціонарного лікування та вирішення питання призначення соціальної допомоги.

Після того як баба почала займатися лікуванням дитини, у дитини з'явились покращення, що підтверджено довідкою від 25 березня 2016 року № 32, виданої дитячим психіатром Коломийської дитячої лікарні Івано-Франківської області Соколовським В. І.

Також, судом установлено, що з 25 серпня 2016 року ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом зі своєю матір'ю у господарстві, розташованому по АДРЕСА_2.

З січня 2017 року ОСОБА_4 змінила місце навчання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, з Угорницької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на Отинівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів.

У період з 16 січня 2017 року по 25 січня 2017 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, школу відвідував несистематично та поводив себе неадекватно.

Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_4 працювала в Коломийському Центрі поштового зв'язку № 3 листоношею відділення поштового зв'язку Отинія з 12 липня 2016 року по 17 січня 2017 року та була звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Відповідно до висновку експерта-психолога СПЕ від 05 грудня 2016 року

№ 329/2016 інтелектуальний розвиток неповнолітнього ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідає низькому рівню вікової норми. Неповнолітній ОСОБА_8 виявляє свою прихильність до матері - ОСОБА_4 та ознаки неприхильності до бабусі ОСОБА_2 Така прихильність може бути ситуативно обумовлена, з урахуванням вікових особливостей та схильностей підпадати під вплив значимих оточуючих, та зумовлена позитивним сприйняттям своєї мами та бажанням жити у своїй сім'ї разом з мамою і своєю молодшою сестричкою. Психологічне сприйняття дитиною ОСОБА_8 проживання в сім'ї матері ОСОБА_4 є позитивним і бажаним, а в сім'ї баба ОСОБА_2 є небажаним.

Також, судом встановлено, що станом на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в обласній психоневрологічній лікарні № 3 м. Івано-Франківська не обстежений і не пролікований.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Частиною третьою статті 161 СК України передбачено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини».

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, має легку розумову відсталість з торпідністю, ускладнену енурезом та енкопрезом та потребує особливого догляду і зволікання з його лікуванням може привести до погіршення його фізичного та психічного здоров'я, проте матір'ю дитини - ОСОБА_4 не створено необхідних умов для проживання дитини, крім того, вона не займається належним вихованням та розвитком свого сина та з урахуванням того, що позивач піклується про дитину, створила належні умови для її проживання, виховання та має добрі, спокійні відносини із нею, займається її лікуванням після якого у дитини з'явилось покращення здоров'я, дитина систематично відвідує школу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що визначення місця проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із бабою, відповідає найкращим інтересам дитини та є законним.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило