Ухвала

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 175/85/18

провадження № 61-36710ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірне рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича у зведеному виконавчому провадженні № 55225468,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірне рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС Мін'юста України) Моісеєва Ю. О. у зведеному виконавчому провадженні

№ 55225468.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року (у складі судді Реброва С. О.) скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Мін'юста України Моісеєва Ю.О. від 27 грудня 2017 щодо передачі зведеного виконавчого провадження № 55225468, у тому числі виконавчих проваджень № 51062721, 51063805, 54727135, 54742397 із Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року (у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.) ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

16 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту ДВС Мін'юста України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня

2018 року, в якій заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширююся й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Департамент ДВС Мін'юста України подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірне рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича у зведеному виконавчому провадженні № 55225468 відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська