У Х В А Л А

"13" липня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Приморського районного суду м. Одеси про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Приморського районного суду м. Одеси про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 червня 2010 року прокуратурою м. Одеси була винесена постанова про порушення відносно позивача кримінальної справи за ознаками ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України, яка була порушена за упередженою перевіркою працівників прокуратури за скаргою його боржників.

27 липня 2010 року по місцю мешкання позивача та за адресою його покійних батьків були проведені обшуки.

Позивач стверджує, що усе досудове розслідування здійснювалось без його участі, під час якого шляхом фальсифікування процесуальних актів, штучно створювались докази обвинувачення в скоєнні тяжких злочинів.

Тільки при закінченні процесуального строку досудового розслідування, 19 серпня 2010 року позивач був затриманий і без ознайомлення з постановою про примусовий привід, насильно доставлений до прокуратури м. Одеси. У той же день позивач був завідомо незаконно затриманийза ст. 115 КПК України в редакції 1960 року, шляхом використання показів заявниці і свідків по справі в якостіпоказів очевидців вчинення позивачем неочевидних злочинів - зловживання службовим становищем і підробки документів, в скоєнні яких він підозрювався.

20серпня 2010 року, використовуючи неправдиві висновки судових експертиз і сфальшовані матеріали справи, позивачу було предявлено обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України, яке було побудовано на припущеннях слідчого, а не на доказах вини, що суперечило положенню ч. 3ст.62 Конституції України.

21серпня 2010 року при розгляді подання прокуратури м. Одеси по обранню запобіжного заходу - утримання під вартою, строк затриманняпозивача був продовжений до 10 діб.

27 серпня 2010 року при звільненні позивача із під тимчасового затримання, йому була обрана міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд.

06 вересня 2010 року кримінальна справа щодо обвинуваченняпозивача була направлена для розгляду в Приморський районний суд м. Одеси.

01 вересня 2010 року на першому попередньому засідання суду з судового розгляду обвинувачення, було прийнято рішення пронакладення арешту на усе власне майно позивача.

Позивач стверджує, що судове розслідування справи по сфальшованому обвинуваченню здійснювалось в ні розумні строки, з порушенням вимог ст.6 Європейської Конвенції по захисту прав і основних свобод людини (надалі Конвенція) і сучасних основних засад судочинства, викладених в п.8 ч.2 ст.129 Конституції України. Судове провадження по справі із шістьма свідками з боку обвинувачення і одним підсудним в шості томах тривало у нерозумні строки - понад 4-х років.

За твердженням позивача, після понад чотирьох років судового розслідування, при переконуючих доказах відсутності в його діях суспільно небезпечного діяння і заподіяної шкоди, замість винесення виправдувального вироку, було прийнято судове рішення про направлення справи на додаткове досудове розслідування.

За три роки додаткового досудового розслідування прокуратурою тричі виносились постанови про закриття кримінального провадження відносно позивача, у звязку з відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, дві з яких були скасовані Приморським районним судом м. Одеси.

Використавши всі національні засоби юридичного захисту своїх прав, позивач звернувся до Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) щодо незаконного кримінального переслідування, який в прийнятому рішенні 09 березня 2017 року, визнав факт неймовірно тривалого ходу кримінального судового слідства та відсутність ефективних засобів захисту прав людини в національному праві і направив про це повідомлення Уряду України.

Нарешті, 17 липня 2017 року Одеською місцевою прокуратурою №3, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, була винесена постанова про закриття кримінального провадження, по якому позивач на протязі біля сьомі років незаконно обвинувачувався в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України, хоча матеріали провадження містять докази про відсутність завдання будь кому шкоди, які надавали усі підстави закриття цієї справи за відсутності в його діях події злочину.

Закриття кримінального провадження по його обвинуваченню за реабілітуючими ознаками є безперечним доказом незаконних рішень і дій представників попереднього слідства, прокуратури і суду щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності і обмеження моїх конституційних прав, свободи і інтересів на протязі біля сьомі років незаконного кримінального переслідування.

Позивач вважає, що незаконними діями відповідачів йому було спричинені моральні страждання.

Так, втручання в його особисте життя шляхом негласного зовнішнього спостереження, вивели позивача з душевної рівноваги, пробудило тривожність і вимусило постійно перебувати у підвищеної нервової напруги, оскільки він побоювався провокацій стосовно себе і членів родини й постійно був вимушений аналізувати свої дії стосовно обставин які складались навколо позивача.

Після завідомо незаконного приводу і затримання позивач зовсім втратив спокій. Душевні переживання позивача полягали із-за страху за своє майбутнє, викликаним демонстрацією безкарного порушення права на свободу і особисту недоторканність. Поводження з позивачем, як зі злочинцем, принижувало його гідність, оскільки його вина в скоєнні злочинів не була встановлена рішенням суду.

Окрім того, завідомо незаконне затримання і поміщення в позивача ІТУ на 8-мь днів заподіяло непоправну шкоду його честі, гідності і престижу та завдали позивачу глибокі і тяжкі душевні страждання членам його родини.

Весь час перебування в ІТУ на протязі 8-ми діб, позивач постійно піддавався психологічному тиску з боку співкамерників, які намагалися схилити позивача до визнання своєї вини в скоєнні злочинів. Позивачу було потрібно великих витрат душевних сил, щоби залишатися у адекватному розумі, здатному міркувати відповідно до діючих обставин та стримувати свою розлюченість.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач заявив клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи на предмет вирішення оцінки суми моральної шкоди.

Представник прокуратури просила вирішити питання на розсуд суду.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Враховуючи, що для встановлення наявності моральної шкоди необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, проведення експертизи є необхідним.

Відповідно до ч. 4 ст. 104 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Керуючись ст.ст. 103, 104, п. 5 ст. 252 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити по даній справі судовупсихологічну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Експертам поставити питання:

1.Чи є для ОСОБА_3ситуація пов'язана із незаконними діями та рішеннями органів прокуратури і суду щодо безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності психічною травмою?

Якщо так, то яка глибина, інтенсивність психічного впливу на особистість ОСОБА_3?

2.Чи спричинили ОСОБА_3 душевні страждання (моральну шкоду) та негативно відобразились на його психічному здоровї незаконні рішення і дії органів прокуратури та суду щодо протиправного притягнення його до кримінальної відповідальності, з урахуванням наступних факторів:

порушення недоторканності житла і неправомірного втручання в його особисте і сімейне життя шляхом проведення обшуків по місцю мешкання його рідних, незаконного приводу і безпідставного затримання і безгрунтованого продовження терміну тимчасового утримання під вартою, психологічного тиску під час перебування на протязі восьми діб в ізоляторі тимчасового утримання (ІТУ) ОМУ ГУМВС України в Одеської області, порушення права на вільне пересування протизаконним обранням міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, яка діяла на протязі біля пяти років з 27.08.2010 року по 21.05.2015 року, неправомірне накладення арешту на усе його власне майно, який тривав більш пяти років - з 01.10.2010 року по 27.10.2015 рік, знищення його ділової репутації серед партнерів по бізнесу, руйнування авторитету серед оточення й друзів, зміни образу життя внаслідок позбавлення достатнього життєвого рівня із-за незаконного обрання мір запобіжного заходу і арешту майна.

3.Чи є у ОСОБА_3 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджали та заважають у наступний час активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних негативних обставин - незаконному кримінальному переслідуванню на протязі занадто довгого строку, з 20 серпня 2010 по 17 липня 2017р.

4.Встановити який можливий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, пов'язаний з незаконними рішеннями і діями органів слідства, прокуратури і суду із урахуваннямфакторів визначених у питанні № 2.

Проведення експертизи доручити експертам ОНДІСЕ, попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Надати експертам для проведення експертизи матеріали цивільної справи.

Зобовязати сторін не перешкоджати експертові в проведені експертизи.

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_3.

Розяснити сторонам вимоги ч.1ст.109 ЦПК України, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Провадження по справі на час проведення експертизи - зупинити.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині зупинення провадження по справі може бути подано протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя