Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 546/178/16-ц

провадження № 61-34833св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представники публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»: Міщенко Наталія Вікторівна, Демченко АнастасіяМихайлівна,

відповідач-позивач - ОСОБА_6,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року у складі судді Дряниця Ю. В.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У липні 2016 ОСОБА_6 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення моральної шкоди та покладення на сторони обов'язку повернути іншій стороні все, отримане на виконання даного правочину

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 517,19 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 604,78 грн, заборгованість за процентами - 7 030,64 грн, штрафи за порушення строків платежів - фіксована частина - 500 грн, процентна складова - 381,77 грн. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Зазначене рішення оскаржено ОСОБА_6 в апеляційному порядку та заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 визнано неподаною та повернуто відповідачу.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем не було виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху. Копію ухвали ОСОБА_6 отримано 22 квітня 2017 року, однак будь-яких заяв або клопотань від останнього до суду не надходило. У зв'язку з цим апеляційну скаргу суд вважав неподаною та повернув відповідачу.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

У касаційній скарзі заявником зазначено, що апеляційний суд, покладаючи на нього обов'язок зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, не звернув уваги на суть даного спору, а також на правову позицію Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 6-187цс15. ОСОБА_6 вказує, що повертаючи його апеляційну скаргу з підстав несплати ним судового збору, апеляційним судом було порушено його право на судовий захист.

ПАТ КБ «Приватбанк» не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно положень частини першої статті 4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись при цьому, встановленого процесуальним законодавством порядку такого звернення.

Так, відповідно до положень частини другої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, що невідповідність апеляційної скарги законодавчим вимогам щодо її форми та змісту, а також у разі несплати судового збору, така апеляційна скарга залишається без руху, про що судом постановляється відповідна ухвала. При цьому, невиконання вимог такої ухвали має наслідком визнання апеляційної скарги неподаною та повернення особі, яка її подала.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліку - сплати заявником судового збору. У задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 без руху, апеляційний суд виходив з того, що зміст статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, що стосується рішення місцевого суду в частині вирішення зустрічного позову. При цьому, його процесуальне становище як відповідача у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не вказує на те, що він є особою, яка звільнена від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком апеляційного суду виходячи з такого.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки зазначена пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову.

Спеціальним законом передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору з метою захисту своїх порушених прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 1, 2 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Отже, системний аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що ОСОБА_6, як споживач, який звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вирішення поданого ним позову про визнання кредитного договору недійсним, стягнення моральної шкоди та покладення на сторони обов'язку повернути іншій стороні все, отримане на виконання даного правочину.

Виходячи з вищевикладеного, залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 без руху, та повертаючи її з підстав несплати судового збору, апеляційний суд врахував вказані положення закону та, у зв'язку з цим дійшов вірного висновку про покладення на ОСОБА_6 обов'язку зі сплати судового збору за оскарження рішення місцевого суду в частині вирішення позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, за яким ОСОБА_6 є відповідачем у справі.

Зазначене не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15, в якій Верховний Суд України дійшов висновку щодо нерозповсюдження компетенції третейського суду на вирішення спорів, що стосуються захисту прав споживачів, у том числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Встановлені у вказаній справі фактичні обставини є відмінним від фактичних обставин справи, яка переглядається, що вказує на безпідставність посилань у касаційній скарзі на наведений вище правовий висновок Верховного Суду України.

Доводи касаційної скарги стосовно позбавлення апеляційним судом заявника права на судовий захист, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав, визначених процесуальним законом, для повернення поданої заявником апеляційної скарги у зв'язку з неусуненням вказаних судом недоліків.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська