Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1191/18

03 жовтня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого- судді Флоряк Д.В.,

секретаря Буратчук О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1, внаслідок того, що тривалий час був відсутнім.

Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2008 року, є власником домоволодіння в АДРЕСА_1. В даному будинку проживають її дві дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, та син ОСОБА_6 Окрім них, зареєстрований також і відповідач - її колишній чоловік ОСОБА_3, з яким шлюб розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 26 грудня 2016 року. З того часу відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, а фактичне місце його проживання чи перебування на даний час невідоме. З приводу не проживання відповідача у її будинку депутатом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області складено акти обстеження матеріально-побутових умов проживання. Перешкод в користуванні будинком вона відповідачу не чинила. Таким чином вважає, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у домоволодінні без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратив право на користування даним житлом, в зв'язку з чим просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Просять суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, і яке належить їй на праві власності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, шляхом надсилання судових повісток та розміщення оголошення на сайті Надвірнянського районного суду від 19.07.2018 року, про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду заяви не подавав. Відзив на позов також не надав.

Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2005 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 26 грудня 2016 року (а.с.21).

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.04.2008 року. (а.с. 5).

У вище вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають також діти позивача та відповідача: дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та син ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 1498 від 23.04.2018 року.(а.с.4)

Окрім зазначених осіб у житловому будинку в АДРЕСА_1 також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, що підтверджується копією паспорта громадянина України та довідкою Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 4693 від 03.10. 2018 року (а.с.12,54).

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 наприкінці 2016 року залишив місце проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 і з того часу жодного разу додому не навідувався, на житло не претендував. Факт відсутності відповідача ОСОБА_3 у спірному житлі підтверджено даними актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, складених депутатом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.22-33), а також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не може здійснити своє право власності і розпорядитися належним її майном, так як в належному їй житлі залишився зареєстрованим відповідач ОСОБА_3

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Об'єкт права власності (домоволодіння) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Громадяни, які мають у приватній власності домоволодіння, мають право користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Проживання та реєстрація сторонніх осіб в житловому будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Підстави позбавлення члена сім"ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Ч.2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди його інтересам та не порушить його права.

Спірне житло не є власністю відповідача ОСОБА_3 та належить в цілому на праві приватної власності позивачу по справі ОСОБА_1

Судом встановлено, що понад установлений законом строк ОСОБА_3 в спірному житлі не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не звертався.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання ОСОБА_3 у спірному житлі понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що протилежного належними в розумінні ЦПК України доказами відповідачем не доведено, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 386, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 04.10.2018 року