Справа № 309/3868/17
Провадження № 2/309/564/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7

про визнання заповіту недійсним

.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат ОСОБА_8 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 треті особи приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим , що 9 травня 2017 р. помер її дядько ОСОБА_9 і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, спадкоємців першої черги у нього не було. 4 вересня 2017 р. нею до приватного нотаріуса ОСОБА_6 була подана заява про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_9, за якою було відкрито спадкову справу № 15/2017. 14 листопада 2017 р. нею отримано лист від нотаріуса ОСОБА_6 з якого стало відомо , що ОСОБА_9 в день своєї смерті 9 травня 2017 р. склав заповіт на користь ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 261. Позивач вважає , що заповіт викликає сумнів та не може бути дійсним , оскільки ОСОБА_10 перед смертю тривалий час хворів на онкологічне захворювання, та проходив відповідне лікування у онкологічному диспансері. У квітні перебіг хвороби ускладнився і він практично не вставав з ліжка , йому було тяжко сидіти , говорити , їсти. Також у нього був частковий параліч мязів лівої сторони обличчя, лівої руки. Фізично ОСОБА_9 був дуже слабкий , емоційно роздратований . 20 квітня 2017 р. він був поміщений до Ужгородської міської лікарні . де проходив стаціонарне лікування . В продовж лікування в якості знеболюючих ліків йому вводили наркотичні засоби. 9 травня 2017 р ОСОБА_9І, помер. До 7 травня 2017 р. позивач знаходилась у лікарні та надавала йому допомогу, доглядала за ним , і наміру складати заповіт він не мав, і повідомив , що після його смерті його майно буде розподілено між усіма його племінниками.

Виходячи з вищевикладеного , позивач вважає, що померлий навіть якщо і підписав заповіт 9 травня 2017 р., однак перебував у стані , коли не розумів значення своїй дій та не міг керувати ними, оскільки його воля була спотворена тяжкою хворобою та тривалим виснаженим лікуванням, прийняттям в період лікування знеболюючих та інших медичних препаратів. На її думку на волевиявлення померлого міг вплинути відповідач , який ініціював складення заповіту.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила суд на підставі ч.2 ст. 1257 та ст.. 225 ЦК України визнати недійсним заповіт укладений ОСОБА_9, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрований в реєстрі № 261.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити. Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що 9 травня 2017 р. вона була у лікарні біля покійного ОСОБА_9 приблизно о 13 год.. Того дня ОСОБА_9 почував себе дуже погано, не міг говорити. Медсестра у лікарні їй повідомила, що ОСОБА_9 через декілька годин помре. У лікарні вона пробула приблизно до 16 год. після чого поїхала додому. Пізніше вона спілкувалася з жінкою , яка була у лікарні , яка їй повідомила , що ОСОБА_9 змушували підписати заповіт.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 суду ствердила , що згідно витребуваної судом медичної документації вбачається, що біологічну смерть ОСОБА_9 зафіксовано о 19 год. 30 хв., а сам заповіт згідно журналу викликів нотаріуса посвідчено о 17 год. 05 хв. Згідно загальних правил смерть констатується лікарем після того як пройде 2 год. після смерті, а тому у неї виникає сумнів, що ОСОБА_9 міг усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними під час складання заповіту.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та безпідставними, подали письмовий відзив.

У письмовому відзиві, а також у судовому засіданні відповідач та його представник ствердили , що посвідчений заповіт відповідає та відповідав волі заповідача, оскільки в момент його укладення волевиявлення спадкодавця було вільним. Сам заповіт безпосередньо заповідач не підписував оскільки через хворобу власноручно розписатися не міг і на його особисте прохання та за його дорученням в його присутності , в присутності нотаріуса та в присутності свідків , його текст було підписано громадянами ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

В основу обґрунтування позовних вимог щодо недійсності заповіту покладено лише посилання на те , що в період лікування в Ужгородській ЦМКЛ з 20.04.2017 р. по день смерті 09.05.2017 р. заповідачу в якості знеболюючих ліків систематично застосовувались наркотичні засоби, через що останній на їх думку не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними в тому числі і в момент укладення заповіту. Наведені обставини щодо застосування ОСОБА_9 на час життя наркотичних засобів , як підстава для визнання заповіту недійсним спростовується відомостями Ужгородської ЦМЛ від 31.01.2018 р., де зазначено, що для знеболювання пацієнту ОСОБА_9 в ході лікування наркотичні препарати не застосовувалися. В задоволенні позову просять відмовити.

В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_12 суду ствердив , що він з ОСОБА_10 були друзями. 9 травня 2017 р. йому зателефонував ОСОБА_13, який йому повідомив , що треба знайти нотаріуса , щоб посвідчити заповіт ОСОБА_9 Знайшовши нотаріуса вони домовилися зустрітися у лікарні приблизно о 16 год. У лікарні нотаріус зясовувала у ОСОБА_9 чи є добровільним його волевиявлення , на що він відповів , що волевиявлення його є добровільним . Після цього нотаріус зачитував вголос заповіт . а після цього цей же заповіт вголос зачитував , сам ОСОБА_9, ОСОБА_13 та він особисто . Заповіт за покійного ОСОБА_9 підписував ОСОБА_11 Після підписання заповіту вони ще були біля нього приблизно годину. ОСОБА_9 під час підписання заповіту був у задовільному стані , спілкувався з ними, трошки поїв. У лікарні біля померлого того дня був і відповідач ОСОБА_3 , однак чи був він присутній під час підписання заповіту не памятає, можливо і виходив з палати.

В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_13 суду ствердив , що він з ОСОБА_10 були друзями. Коли ОСОБА_9 госпіталізували у лікарню він кожен день його відвідував . Покійний йому говорив , що йому необхідно скласти дарування квартири , і щоб він йому в цьому допоміг. 9 травня 2017 р. зранку йому передзвонив ОСОБА_14 і повідомив, що йому погано і попросив знайти нотаріуса . Він а також ОСОБА_11 пішли шукати нотаріуса однак всі контори були закриті. Він з ОСОБА_11 обійшли приблизно 8-9 нотаріальних контор, однак всі були зачинені. На одній з контор був вказаний номер телефону нотаріуса і вони передзвонили. В телефонній розмові нотаріус погодилася їм допомогти і домовилися зустрітися після обіду. Зустрівшись з нотаріусом вона повідомила , що для укладення договору дарування відсутні необхідні для цього документи, однак можливий варіант укладення заповіту, на що ОСОБА_9 у телефонній розмові погодився. Також нотаріус повідомив , що необхідні певні документи на квартиру . У телефонній розмові ОСОБА_9І, повідомив, що документи знаходяться у нього вдома у червоній папці. Після цього він передзвонив відповідачу і повідомив , щоб він забрав дані документи з квартири і приніс нотаріусу.

Після 14 години 9 травня 2017 р. вони зійшлися у лікарні . В палаті нотаріус запитала у ОСОБА_9 чи він впізнає він присутніх у палаті , на що останній відповів, що впізнає. Після цього нотаріус вголос зачитала заповіт, а також вголос зачитав заповіт сам ОСОБА_9 , а також він ОСОБА_12 та ОСОБА_11 В цей момент ОСОБА_9 був адекватний . Також при підписанні заповіту був присутній відповідач ОСОБА_3, і жодного разу він біля покійного не бачив позивача ОСОБА_1

В судовому засіданні допитаний з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_11 суду ствердив , що він з ОСОБА_10 були друзями з 1982 р. ОСОБА_10 кожного дня він приходив навідувати ОСОБА_10 у лікарню і ніколи не бачив там ОСОБА_1 Зранку 9 травня 2017 року йому передзвонив ОСОБА_13. який йому повідомив, що треба знайти нотаріуса , щоб скласти заповіт . Він а також ОСОБА_13 знайшли нотаріуса , яка погодилася їм допомогти. При зустрічі нотаріус повідомив, що не вистачає деяких документів. Передзвонивши ОСОБА_10 останній повідомив , що документи у чорній папці, які згодом було надано нотаріусу, і домовились зустрітися уже у лікарні .

Приїхавши до лікарні , нотаріус безпосередньо у палаті спитав у ОСОБА_10 чи довіряє він людям , які знаходяться у палаті і чи дає він згоду він на посвідчення заповіту, на що останній відповів , що людям довіряє і згоден заповісти своє майно. Сам ОСОБА_10 зачитував заповіт і нотаріус у нього зясовувала чи все правильно записано, на що він повідомив , що записано все вірно . ОСОБА_15 в момент посвідчення заповіту був задовільний, він усвідомлював значення своїх дій.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила суд на підставі ч.2 ст. 1257 та ст.. 225 ЦК України визнати недійсним заповіт укладений ОСОБА_10, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрований в реєстрі № 261.

Відповідно до ч.2 ст 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як на підставу для задоволення позову позивач покликався на те , що в продовж лікування в якості знеболюючих ліків ОСОБА_10 вводили наркотичні засоби, а отже перебував у стані , коли не розумів значення своїй дій та не міг керувати ними.

В судовому засіданні , за клопотанням позивача та його представника були допитані з дотриманням вимог ст..230 ЦПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_11, Дані свідки суду ствердили , що 9 травня 2017 р. під час посвідчення заповіту ОСОБА_9 перебував у стані, коли міг усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними, його волевиявлення було вільне і відповідало його волі. Також , з показів даних свідків вбачається, що нотаріус також безпосередньо при посвідченні заповіту переконався, що ОСОБА_9 перебував стані , коли здатний був усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними.

З дослідженого в судовому засіданні листа № 53 від 31 січня 2018 р. Ужгородської центральної міської клінічної лікарні вбачається , що для знеболювання пацієнту ОСОБА_9 в ході лікування наркотичні препарати не застосовувались.

Враховуючи вищевикладене , суд вважає , що твердження позивача про перебування ОСОБА_9 у стані коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, а також що його воля була спотворена внаслідок лікування його наркотичними медичними препаратами, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і позивачем такий факт належними та допустимими доказами не доведено .

Відповідно до розяснень , які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 р. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК ( 435-15 ) суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15 ) за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої

експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоровя; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до ст.. 78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні , яке відбулось 30 травня 2018 р. під час розгляду ряду клопотань позивача, зокрема про призначення у справі посмертної психіатричної експертизи, позивач ОСОБА_1 суду в категоричній формі ствердила, що вона не підтримує її клопотання про призначення у даній справі посмертної психіатричної експертизи, і не бажає щоб така проводилась. оскільки за браком коштів вона не має можливості сплатити її вартість. В судовому засіданні з даною позицією ОСОБА_1 погодилася і її представник адвокат ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч.1, 6, ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає , що в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним слід відмовити саме у звязку з недоведеністю в суді позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 258,259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1257 ЦК України України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 5 липня 2018 р.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_16

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_16