г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/153/17
Номер провадження 2/213/59/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року місто ОСОБА_1 Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Цапенко О.С.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, в якому зазначив, що працював на підприємстві відповідача з 09 грудня 1991 року до 21 серпня 2013 року на різних роботах, в тому числі машиністом крану (кранівником) (самохідний залізничий) шостого розряду. 21 серпня 2013 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

24 грудня 1996 року у робочий час при виконанні трудових обов'язків йому було заподіяно каліцтво у виді короткочасного давлення, садна в/з правого плеча, контузії м'язового кожного нерва, кожних нервів плеча та передпліччя, про шо складений акт Н-1 за №22 від 27 грудня 1996 року про нещасний випадок.

За висновком МСЕК від 19 березня 1997 року йому встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% первинно на термін з 04 березня 1997 року до 01 березня 1999 року. Призначені щомісячні виплати та одноразова допомога.

За висновком МСЕК від 27 квітня 2010 року йому підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 26 квітня 2010 року по 01 травня 2012 року.

За висновком МСЕК від 08 травня 2012 року йому підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 01 травня 2012 року по 01 травня 2015 року.

За висновком МСЕК від 02 квітня 2015 року йому підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 01 травня 2015 року і безстроково.

На час травмування йому було сорок років і в нього лікарями було визначено порушення функції правої верхньої кінцівки через травму верхньої третини правого плеча.

Протягом тривалого часу його турбує прогресивно наростаюча біль, оніміння та слабкість в правій кисті, яка посилюється при зміні метеоумов.

Його рука протягом двох с половиною місяців була у лангеті, тому після його зняття м'язи правої руки атрофувались, пальці та кисті правої руки тривалий час не згибались та знадобився певний час для поновлення їх функцій.

Йому постійно потрібна була стороння допомога для виконання простих повсякденних потреб. Змінився його звичний спосіб життя, оскільки він обмежений у виконання домашніх суто чоловічих робіт.

Його хворобливий стан змушує постійно проходити лікування.

Просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, яку він оцінює у 16 000,00 гривень.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заперечення де зазначив, що з 09 грудня 1991 року до 21 серпня 2013 року позивач працював на ПАТ «ПІВДГЗК» на різних роботах. 21 серпня 2013 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 24 грудня 1996 року під час виконання трудових обов'язків йому було заподіяно каліцтво, про шо складений Акт Н-1 за №22 від 27 грудня 1996 року про нещасний випадок. За висновком ЛТЕК від 19 березня 1997 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% первинно на термін з 04 березня 1997 року до 01 березня 1999 року. За висновком МСЕК від 02 квітня 2015 року позивачу підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 01 травня 2015 року і безстроково.

Зазначив, що Акт Н-1 №22 від 27 грудня 1996 року не є належним доказом вини підприємства у нещасному випадку.

Також вказав, що у вищевказаному Акті потрепілим є мовою оригіналу ОСОБА_3, а відповідно до копії паспорта прізвище позивача на російській мові є Кондрык.

Також, просить суд звернути увагу, що позивач після нещасного випадку працював на підприємстві на умовах з важкими умовами праці аж до виходу на пенсію та порушив тримісячний строк звернення до суду.

Просить відмовити у задоволені позову.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За клопотанням представника позивача ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків зупинено.

За клопотанням представника позивача ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків відновлено.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків зупинено.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків відновлено.

Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач працював на підприємстві відповідача з 09 грудня 1991 року до 21 серпня 2013 року. 21 серпня 2013 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.5).

Як видно із Акту Н-1 за №22 від 27 грудня 1996 року позивачу при виконанні трудових обов'язків 24 грудня 1996 року завдано каліцтво (а.с.6-7), що також не заперечується відповідачем.

За висновком ЛТЕК від 19 березня 1997 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% первинно на термін з 04 березня 1997 року до 01 березня 1999 року (а.с.8).

За висновком МСЕК від 27 квітня 2010 року позивачу підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 26 квітня 2010 року по 01 травня 2012 року (а.с.9).

За висновком МСЕК від 08 травня 2012 року позивачу підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 01 травня 2012 року по 01 травня 2015 року (а.с.10).

За висновком МСЕК від 02 квітня 2015 року позивачу підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 10% повторно на термін з 01 травня 2015 року і безстроково (а.с.11).

Відповідно до наказу підприємства відповідача №726 від 06 червня 1997 року позивачу призначено одноразову допомогу та щомісячні виплати (а.с.12).

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, він тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу травми, отриманої у зв'язку із нещасним випадком на виробництві (а. с. 13-16).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (в редакції 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року N1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві у 1997 році, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23 червня 1993 року, в редакції станом на 19 березня 1997 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Тому доводи представника відповідача щодо застосування строку позовної давності суд не бере до уваги.

Суд також не приймає твердження представника відповідача щодо того, що позивач у Акті зазначений мовою оригіналу як ОСОБА_3, а відповідно до копії паспорта прізвище позивача на російській мові є Кондрык, оскільки факт роботи позивача на підприємстві та нещасного випадку за його участі відповідачем не оспорюються.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 21 грудня 2018 року (час розгляду справи) становить 3723,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18615 грн, а максимальний 744 600,00 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 10%, який встановлено безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування.

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував вказані роз'яснення Пленуму й виходячи з меж відшкодування моральної шкоди, встановлених ст. 440 - 1 ЦК України в редакції 1963 року та п. 11 Правил в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, визначив її у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, яка встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в сумі 18 615 грн, що становить п'ять мінімальних заробітних плат на час розгляду справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 16 000,00 грн, суд вважає необхідним задовольнити позов в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 440, 440-1, 441 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 352,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я на виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 16 000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026 на користь держави судовий збір 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Алексєєв