Справа № 627/1271/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2018 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Каліберди В.А.
при секретарі - Вюнник В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на проживання житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в селі Пархомівка, Краснокутського району, Харківської області знаходиться квартира №3, яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідотства про право власності на житло від 03 червня 1996 року.
В 2011 році за проханням відповідача ОСОБА_2 позивач зареєстрував його в зазначеній квартирі, оскільки той являвся братом дружини позивача, але останній жодного дня не проживав в зазначеній квартирі.
Позивачу належить право володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, а наявність реєстрації відповідача порушує вказані права позивача, окрім цього позивач сплачує всі комунальні послуги в тім числі і за зареєстрованого відповідача.
Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки іншим шляхом зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстрації неможливо.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи, але не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши думку представника позивача, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно свідотства про право власності на житло від 03 червня 1996 року за № 761 виданого Краснокутським БТІ позивач являється власником квартири, що розташована АДРЕСА_1 в с. Пархомівка Краснокутського району, Харківська область.
Відповідно до акту обстеження від 18 жовтня 2018 року, який затверджений сільським головою, складеного депутатом Пархомівської сільської ради ОСОБА_3 в присутності свідків - сусідів, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та довідки виданої Пархомівським сільським головою від 25.10.2018 року вихідний 302-30/1456 вбачається, що в житловій квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_6 ОСОБА_2, який доводиться рідним братом ОСОБА_6 та який за вищевказаною адресою не проживає з 29.09.2011 року.
Окрім цього допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які являються сусідами позивача підтвердили факт відсутності відповідача ОСОБА_2І з 2011року за місцем його реєстрації в АДРЕСА_3
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно норми ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР).
На підставі викладеного та керуючись ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 95,141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_4.
Зобовязати орган реєстрації місця проживання виконавчий комітет Пархомівської сільської ради зняти з реєстрації в примусовому порядку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після поверення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Каліберда В. А.