Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 736/509/16-ц

провадження № 61-6621св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2016 року у складі судді Чурупченка М. І. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Острянського В. І., Бечка Є. М., Губар В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2008року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 29106,05грн, яка складається з: 4849,72 грн - заборгованість за кредитом; 22394,14грн - заборгованість за процентами, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1362,19грн - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідачана його користьзаборгованість за кредитним договором у розмірі 29106,05 грн, а також 1378,00 грн судового збору.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги заяву про застосування позовної давності, надану відповідачем, та відмовив у позові за спливом позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, застосував наслідки спливу позовної давності, відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності, а тому у позові необхідно відмовити за спливом позовної давності. Апеляційний суд також в ухвалі зазначив, що відповідач ОСОБА_3 вніс останні платіж за кредитним договором 31 серпня 2009 року у розмірі 200,01 грн і з цього часу припинив виконувати свої зобов'язання за цим договором.

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції та вирішити питання судових витрат.

27 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі за цією касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

06 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_3 за кредитними договором від 11 вересня 2008 року є дійсними, бажання припинити їх в порядку, встановленому законодавством чи договором, не висловлено жодною з сторін. Судом не спростовано, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена і в нього існує борг перед банком. Оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги частково з огляду на таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 11 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до пункту 9.12 Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього року жодна з сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Як вбачається із заяви від 11 вересня 2008 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між сторонами, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 31 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 29106,05 грн, з яких: 4849,72 грн - заборгованість за кредитом; 22394,14 грн - заборгованість за процентам, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1362,19 грн - штраф (процентна складова).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж на погашення кредиту внесено ОСОБА_3 31 серпня 2009 року на суму 200,01 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у травні 2016 року.

01червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності (а. с. 49-51).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до підпунктів 3.1.1, 5.4 пунктів 3, 5 Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не з'ясував строк дії картки (а. с. 12-25), кінцевий строк погашення кредиту.

Питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до

статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням зазначених вище обставин, належним чином не з'ясовано.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України суд зобов'язаний встановити під час вирішення спору обставини, що мають значення для справи, надати їм юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунків.

До повноважень суду касаційної інстанції не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, тому Верховний Суд не має підстав постановити власне рішення.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Разом з тим, загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, а апеляційний суд не усунув належним чином та не перевірив доводи апеляційної скарги, рішення апеляційного суду не можна визнати законними й обґрунтованими.

При новому розгляді справи для правильного вирішення цього спору, суду апеляційної інстанції необхідно установити кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання, який відповідає строку дії картки. Для цього необхідно з'ясувати який вид картки виданий боржнику (платіжна чи кредитна), який строк її дії, що, відповідно, дозволить правильно застосувати положення умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору та правильно вирішити питання про застосування чи незастосування строку позовної давності, у тому числі й щодо стягнення з відповідача у межах строку позовної давності процентів за кредитом та пені за процентами відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України з урахуванням положень статей 509 та 1048 ЦК України.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик