Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2466/17

2/330/71/2018

"13" листопада 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Федорець С.В.

при секретарі: Шеліповій Ю.О.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька область, смт Якимівка, вул. Вокзальна,38, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька області, смт Якимівка, вул. Паркова,73/13, ІПН НОМЕР_2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної, за наступними підставами.

Як зазначає позивачка, 25 квітня 2016 року, о 8-15 годині, відповідач, рухаючись на автомобілі НОМЕР_3, по вул. Ворошилова у смт Якимівка, наблизившись до перехрестя з вулицею Пушкіна, де вул. Пушкіна є головною дорогою, а вул. Ворошилова є другорядною і на ній встановлено знак 2.1 «Уступи дорогу», не виконав вимоги цього дорожнього знаку, виїхав на перехрестя та допустив наїзд на позивача, яка рухалася на велосипеді по проїжджій частині вул. Пушкіна вздовж правого краю та виїхала на перехрестя справа, за напрямком руху автомобілю. Внаслідок цієї ДТП позивачці було спричинено тілесні ушкодження, з якими остання була доставлена до Якимівської ЦРЛ. За зазначеним фактом відомості були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У відповідності до висновку судово-медичної експертизи, позивачці були спричинені тілесні ушкодження, кваліфіковані як легкі, а також як легкі, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Після встановлення тяжкості тілесних ушкоджень у позивачки, стало відомо, що в діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, розпочате відносно нього кримінальне провадження було закрито, а відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України. Після спричинених під час ДТП травм позивачка була змушена проходити лікування, витрати на яке склали 6260 гривень. Крім того, через погіршення стану здоров'я внаслідок травм та необхідність періодично проходити курси лікування, як вказує позивачка, суттєво змінився уклад її життя, вона зазнала моральних страждань, була змушена менше працювати, що негативно відобразилося на її матеріальному становищі. Відповідачем позивачці жодні витрати не компенсовані, через що вона змушена була звернутися за юридичною допомогою для звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що відповідачем їй також заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона визначає у сумі 20000 гривень.

На підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6260 гривень, моральну шкоду у сумі 20000 гривень та понесені нею судові витрати по оплаті юридичної допомоги у сумі 3000 гривень.

В ході слухання справи сторона позивача збільшила позовні вимоги, проте у судових дебатах від цього відмовилася та наполягає на задоволенні позовних вимог у первісному обсязі.

Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнав частково, посилаючись на наступне.

Так стороною відповідача визнається факт ДТП, на яку посилається позивачка, та факт вини відповідача у скоєнні цього ДТП. Також не оспорюється наявність у позивачки певних тілесних ушкоджень внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Проте, у своїх запереченнях відповідач та його представник зазначають, що з документів, наданих позивачкою, вбачається, що вона проходила лікування стаціонарно з 25.04.2016 року по 05.05.2016 року, а також амбулаторно з 22.06.2016 року по 15.07.2016 року. За цей період нею було придбано препаратів, згідно до наданих копій розрахункових документів, на суму 3602 гривні 89 коп. Саме у цьому розмірі відповідач визнає позов у частині стягнення матеріальної шкоди. Вважає, що позивачкою необхідність придбання ліків ще на 2657,11 гривень не доведено, оскільки жодних документів на підтвердження необхідності їх придбання стороною позивача не надано. Крім того, у відзиві вказано на те, що підлягає сумніву необхідність лікування позивачки в період з 15.09. 2017 року по 02.10.2017 року, оскільки, на думку представника відповідача, надана копія медичної книжки не дає можливості впевнитися, що ця книжка належить позивачці, з записів вбачається, що діагноз встановлено лікарем зі слів позивачки, висновку судово-медичної експертизи, який би підтверджував причинний зв'язок між отриманими позивачкою у ДТП тілесними ушкодженнями та лікуванням з 15.09.2017 року по 02.10.2017 року, не надано.

Сума моральної шкоди стороною відповідача не визнається повністю, оскільки, на думку представника відповідача, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення звичного порядку її життя, а посилання на необхідність постійного лікування є необґрунтованими, так як з наданих позивачкою документів вбачається, що вона проходила лікування через тілесні ушкодження, отримані внаслідок ДТП півтора роки тому.

На підставі викладеного, відповідач та його представник погоджуються на задоволення позову у частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 3602 гривні 89 коп. В іншій частині позову просять відмовити.

У судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позовних вимог наполягають.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позов визнали частково з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2016 року, о 8-15 годині, відповідач, рухаючись на автомобілі НОМЕР_3, по вул. Ворошилова у смт Якимівка, наблизившись до перехрестя з вулицею Пушкіна, де вул. Пушкіна є головною дорогою, а вул. Ворошилова є другорядною і на ній встановлено знак 2.1 «Уступи дорогу», не виконав вимоги цього дорожнього знаку, виїхав на перехрестя та допустив наїзд на позивача, яка рухалася на велосипеді по проїжджій частині вул. Пушкіна вздовж правого краю та виїхала на перехрестя справа, за напрямком руху автомобілю.

Внаслідок цієї ДТП позивачці було спричинено тілесні ушкодження, з якими остання була доставлена до Якимівської ЦРЛ.

За зазначеним фактом відомості були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи, позивачці були спричинені тілесні ушкодження, кваліфіковані як легкі, а також як легкі, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

Після встановлення тяжкості тілесних ушкоджень у позивачки, стало відомо, що в діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, розпочате відносно нього кримінальне провадження було закрито, а відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України.

Ці факти не оспорюються сторонами, визнані відповідачем, а також підтверджені наданими письмовими доказами та поясненнями сторін у судовому засіданні.

Також не оспорюється стороною відповідача той факт, що позивачка внаслідок отриманих в результаті ДТП травм проходила стаціонарне лікування в період з 25.04.2016 року по 05.05.2016 року, а також амбулаторно з 22.06.2016 року по 15.07.2016 року. За цей період нею було придбано лікарських препаратів на суму 3602 гривні 89 коп.

Ці дані також підтверджені наданою медичною документацією та розрахунковими документами, які в оригіналі були оглянуті у судовому засіданні, а їх копії додано до матеріалів справи.

Проте, представник відповідача наполягає на тому, що позивачкою не підтверджено необхідність та факт проходження нею лікування в період з 15.09.2017 року по 02.10.2017 року, а також придбання нею ліків у цей період та причинний зв'язок між травмами, отриманими у ДТП, та цим лікуванням.

Так, сторона відповідача, зокрема, вказує на те, що з наданих позивачкою копій медичної картки не вбачається, що це саме її картка.

Однак, позивачкою судові у судовому засіданні було надано оригінал медичної картки амбулаторного хворого (саме ОСОБА_3), і судом була засвідчена повна відповідність копій аркушів цієї картки, долучених до матеріалів справи, оригіналу.

Крім того, стороною відповідача ставиться під сумнів придбання позивачкою ліків в період з 15.09.2017 року по 02.10.2017 року.

Але позивачкою до судового засідання були надані оригінали розрахункових документів, з яких вбачається, що дійсно нею були придбані лікарські препарати, які зазначені у призначеннях, наданих лікарем неврологом, зафіксованих у медичній карті позивачки, оглянутій в судовому засіданні в оригіналі. Копії зазначених розрахункових документів також долучені до матеріалів справи.

Також представник відповідача зауважує, що не доведено причинний зв'язок між травмами, отриманими позивачкою у ДТП, та необхідністю проходження нею лікування в період з 15.09.2017 року по 02.10.2017 року, вважає, що при зверненні до лікаря у цей період діагноз встановлено лише зі слів позивачки.

Проте, допитана у якості свідка у судовому засіданні лікар-невролог ОСОБА_8 пояснила, що позивачка страждає на посттравматичну енцефалопатію. Цей діагноз встановлено за наслідками обстеження позивачки, рентгенограм та висновку МРТ. Дійсно, ця хвороба є наслідком закритої черепно-мозкової травми, з таким діагнозом паціент потребує хоча б раз на рік (залежно від важкості стану) проходження відновлювальної терапії. Зі слів позивачки при зверненні 15.09.2017 року було встановлено важкість її стану, хоча, зважаючи на те, що з моменту проходження нею лікування минуло більше року, все одно потребувалося профілактичне лікування. Стан пацієнтки при зверненні був вкрай незадовільний.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні повністю були спростовані доводи сторони відповідача з приводу ненадання позивачкою належних та допустимих доказів необхідності проходження нею лікування у період з 15.09.2017 року по 02.10.2017 року та причинного зв'язку між необхідністю походження такого лікування у цей період і травмами, отриманими внаслідок ДТП. Також показами свідка ОСОБА_8, яка є лікарем, спростовані, на думку суду, посилання представника відповідача на встановлення діагнозу позивачці виключно з її слів.

Таким чином, суд вважає цілком доведеними і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на придбання лікарських препаратів та проведення обстеження внаслідок травм, отриманих нею у ДТП, винним у якому є відповідач по справі.

Крім того, сторона відповідача заперечує факт спричинення позивачці моральної шкоди.

Однак, з цим погодитися неможна, на думку суду, з огляду на те, що беззаперечно внаслідок ДТП, винним у скоєнні якої є відповідач, позивачка отримала тілесні ушкодження, через що перенесла фізичний біль та душевні хвилювання, проходила лікування, на яке витрачала свої кошти та через яке на певний час змінився звичний уклад її життя. Крім того, відповідачем до теперішнього часу не відшкодовано позивачці жодних витрат на лікування, хоча минуло вже більше двох років і вину свою у цій ДТП відповідач визнавав. Факти сильного хвилювання позивачки, перенесення нею фізичних страждань, а також ненадання відповідачем позивачці взагалі ніякої допомоги після ДТП у судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_5, яка була безпосереднім очевидцем пригоди.

Також показами свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні доведено той факт, що після отримання черепно-мозкової травми людина потребує як мінімум періодичного профілактичного лікування протягом досить тривалого часу.

Крім того, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснили, що після ДТП фізичний та психологічний стан позивачки погіршився, вона стала боятися їздити на велосипеді, за станом здоров'я відмовляється від додаткової роботи, скаржиться на часті головні болі та погано себе почуває при зміні погодних умов.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що в ході судового розгляду знайшли підтвердження посилання позивачки на спричинення їй моральної шкоди, що виразилася у погіршенні стану її здоров'я, перенесенні у зв'язку з ДТП душевні хвилювання, зміну її звичного життєвого укладу внаслідок необхідності проходження лікування. Заперечення сторони відповідача цих доводів, на думку суду, були спростовані.

Проте, суд вважає цілком обгрунтованими доводи адвоката ОСОБА_2 про те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення матеріального становища позивачки, оскільки жодних даних про розмір її доходу до події ДТП та після неї не наведено. Також з доказів сторони позивача не вбачається, що вона частково втратила працездатність.

Таким чином, на думку суду, заявлені позивачкою вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, на суму сім тисяч гривень.

Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення з відповідача на її користь суми понесених нею судових витрат, суд виходить з наступного.

Так, дійсно, у відповідності до наданої позивачкою розрахункової квитанції, за отримання нею правової допомоги вона сплатила 3000 гривень.

У відповідності до статті 133 ЦПК України, ці витрати відносяться саме до судових витрат.

Згідно до вимог, встановлених статтею 141 ЦПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3, пропорційно до розміру вимог, які підлягають задоволенню, сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки складає 1515,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15, 22, 23, 11666, 1167 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька області, смт Якимівка, вул. Паркова,73/13, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька область, смт Якимівка, вул. Вокзальна,38, ІПН НОМЕР_1)суму матеріальної шкоди у розмірі 6260 /шість тисяч двісті шістдесят/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька області, смт Якимівка, вул. Паркова,73/13, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька область, смт Якимівка, вул. Вокзальна,38, ІПН НОМЕР_1)суму моральної шкоди у розмірі 7000 /сім тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька області, смт Якимівка, вул. Паркова,73/13, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 72503, Україна, Запорізька область, смт Якимівка, вул. Вокзальна,38, ІПН НОМЕР_1)суму судових витрат, понесених позивачкою, у розмірі 1515 /одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять/ гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: С.В. Федорець