Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 140/2897/15-ц

провадження № 61-5841 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі-Спілка (об'єднання) громадян-співвласників майнових паїв Колективного сільськогосподарського підприємства «Відродження»,
-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Алєксєєнка В. М. від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Жданкіна В. В., Вавшка В. С., Денишенко Т. О. від 01 серпня 2016 року.

Встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Спілки (об'єднання) громадян-співласників майнових паїв Колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Відродження» (далі - Спілка), ОСОБА_7 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року йому виділено відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) від 10 березня 2006 року серії НОМЕР_4 майновий пай в натурі на суму 5 406 грн у виді трактора «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 5 862 грн 87 коп. з пайового фонду Спілки с. Щурівці Гайсинського району Вінницької області. Однак 24 листопада 2013 року Спілка на засіданні комітету пайщиків вирішила трактор МТЗ-80, державний номерний знак 64-14, реалізувати ОСОБА_7 за готівковий рахунок, за 25 000 грн. Таким чином, позивача було позбавлено власності у вигляді спірного трактора через протиправні дії відповідачів у справі.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на трактор «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 5 862 грн 87 коп. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 та передати йому трактор «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер двигуна НОМЕР_2. Стягнути на його користь із ОСОБА_7 та Спілки в солідарному порядку витрати, понесенні на сплату судового збору та оплату правової допомоги, згідно з квитанціями.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що позов є безпідставним з урахуванням статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і того, що заочне рішення Гайсинського районного суду від 29 жовтня 2013 року Спілка не виконала, оскільки трактор «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 13 190 грн 97 коп. був проданий 20 листопада 2013 року відповідачу ОСОБА_7 за 25 000 грн. Цей трактор був у розукомплектованому стані, тобто був придбаний як запчастини, згодом відповідач здійснив переобладнання трактора «МТЗ-80» на «МТЗ-82» у зв'язку із заміною вузлів та агрегатів; таке переобладнання здійснено відповідно до закону, отримано відповідний дозвіл. Позивач ОСОБА_6 в рахунок свого майнового паю, вартість якого 5 406 грн, відмовився придбати з доплатою даний трактор МТЗ. Також спілка вирішила не передавати транспортні засоби в рахунок майнових паїв, а продавати їх, а кошти від їх реалізації витратити на розрахунок з пайовиками, крім того трактор «МТЗ-80», що знаходиться у володінні ОСОБА_7, не відповідає трактору, який вказаний в постанові, а саме: «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_2 згідно з висновком трасологічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Водночас ОСОБА_6 не довів, що він є власником спірного майна, а саме трактора «МТЗ-80», тому обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки звернутися до суду з таким позовом, може лише власник майна.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_8 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій розглянули спір поверхнево, не врахували при встановленні обставин справи, що трактор, право власності на який за позивачем визнано рішенням суду, і трактор, який Спілка передала ОСОБА_7, є одним і тим самим майном, що іншого трактора за спілкою не рахувалося, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання за ним права власності на спірне майно, оскільки таке право не визнають відповідачі у справі, а також мотивовано поставлено перед судом вимогу про витребування такого майна від ОСОБА_7 на користь власника. Також ОСОБА_6 звертає увагу касаційного суду на те, що під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій підстави позову відповідачі визнали, і це спростовує висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність вимог позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, роз'яснено сторонам право на подання заперечення на касаційну скаргу.

Зі змісту заперечення на касаційну скаргу, поданого ОСОБА_7 в жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається, що він вважає себе добросовісним набувачем спірного транспортного засобу і що його права не можуть бути порушені.

Таке заперечення на касаційну скаргу не підписане, а тому до уваги при перегляді цієї справи касаційним судом не береться.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу інші сторони не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) від 10 березня 2006 року серії НОМЕР_4 має право на частку пайового фонду майна КСП «Відродження» с. Щурівці Гайсинського району Вінницької області в розмірі 5 406 грн та, маючи вищу агрономічну освіту з кваліфікацією вченого агронома, кваліфікацію техніка-механіка, землі сільськогосподарського призначення загальною площею понад 6 га, має переважне право на отримання свого паю в натурі у вигляді трактора «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 5 862 грн 87 коп., з поверненням різниці його вартості, а Спілка відмовляється виділити позивачу вказаний трактор в рахунок майнового паю.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року (справа № 204/2020/2012), яке набрало законної сили, крім іншого, виділено ОСОБА_8 майновий пай в натурі на суму 5 406 грн у вигляді трактора «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 5 862 грн 87 коп. з пайового фонду Спілки (а. с. 10-11).

Це рішення суду не виконано. Водночас, трактор «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 13 190 грн 97 коп. був проданий 20 листопада 2013 року ОСОБА_7 за 25 000 грн.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 15 грудня 2015 року (а. с. 140-141) вбачається, що під час досудового розслідування було встановлено, що трактор «МТЗ 82», державний номерний знак НОМЕР_3, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_7, є трактором «МТЗ 80», державний номерний знак НОМЕР_1, який відповідач придбав у листопаді 2013 року в Спілки; на цьому тракторі змінено з лівої сторони задньої частини кришки облицювання металеву табличку, яка містить втиснені написи «МТЗ 82», ідентифікаційну інформацію - заводський номер НОМЕР_6, який нанесено не заводським методом, а окремими унітарними клеймами-нумераторами вручну. Також змінено лівий повздовжній елемент рами, на якому є номер НОМЕР_5, і цей номер механічним шляхом не змінювався, однак він не відповідає зазначеному на номерній табличці трактора МТЗ номеру НОМЕР_6 та номеру НОМЕР_5 трактора «МТЗ 80», державний номерний знак НОМЕР_1, вказаному в технічному паспорті цього трактора; та змінено металеву табличку на двигуні справа, де вказано не номер НОМЕР_2 трактора «МТЗ 80», державний номерний знак НОМЕР_1, а номер НОМЕР_7, нанесений не заводським методом, а окремими унітарними клеймами-нумераторами вручну.

Тобто наявні у матеріалах справи документи свідчать, що трактор, на який визнано право власності за ОСОБА_8 за рішенням суду, та трактор, який зареєстрований на час вирішення цього спору за ОСОБА_7, є одним і тим самим видозміненим транспортним засобом. Ці обставини мають значення для правильного вирішення спору і повинні були бути ретельно досліджені судами попередніх інстанцій при встановленні обставин справи, чого зроблено не було. Як наслідок суди дійшли передчасних висновків про безпідставність вимог позивача.

Слід зазначити, що рішення суду першої інстанції не містить мотивів з посиланнями на конкретні норми матеріального права, на підставі яких суд дійшов висновків про безпідставність цього позову. При цьому посилання суду першої інстанції на статтю 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» мотивує лише висновок суду про правовий статус ОСОБА_7 як добросовісного набувача спірного транспортного засобу і не пояснює висновків суду щодо неможливості витребування спірного майна на користь позивача у справі від добросовісного набувача.

З висновками апеляційного суду, що позивач не є власником спірного транспортного засобу і не може захистити свої права у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, також погодитися не можна, оскільки позивачеві рішенням суду виділено майновий пай в натурі на суму 5 406 грн у вигляді трактора «МТЗ-80», державний номерний знак НОМЕР_1, залишковою вартістю 5 862 грн 87 коп. з пайового фонду Спілки, а за правилами статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Тобто в цьому випадку за рішенням суду право спільної часткової власності на майно Спілки трансформувалося у право особистої приватної власності ОСОБА_8 у вигляді спірного трактора. Тому положення статті 392 ЦК України до спірних правовідносин можуть бути застосовані.

У сукупності ці обставини свідчать, що суди попередніх інстанцій спір між сторонами у справі по суті не вирішили, а обмежилися ухваленням судових рішень, які ґрунтуються на припущеннях і не відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстави, визначені пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, для скасування ухвалених рішень з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська