Справа № 125/523/18
Провадження № 22-ц/772/1470/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 рокуСправа № 125/523/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участі секретаря судового засідання Сніжко О.А., представника скаржника, пози-вача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Роя В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнен-

ня кредитної заборгованості в сумі 15319,07 доларів США,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерцій-ного банку «Приватбанк» адвоката Далії Сергія Олександровича на рішення Барсько-го районного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Бар Вінницької області під головуванням судді Хитрука В.М.,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват-банк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Барський районний суд Вінниць-кої області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення кредитної за-боргованості в сумі 15319,07 доларів США, що за курсом 27,63 відповідно до службо-вого розпорядження НБУ від 18 грудня 2017 року складає 423265,90 гривень. Позов мотивований тим, що 17 квітня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № VICWG8, на виконання умов якого банк на-дав ОСОБА_5 у кредит 150 тисяч гривень на термін до 17 квітня 2028 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кре-дитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Згідно зая-ви ОСОБА_5 від 02 вересня 2008 року укладений сторонами правочин переведе-ний з валюти гривня у валюту долар США. Після проведення конвертації з урахуван-ням винагороди банку розмір кредиту склав 32620,08 доларів США зі сплатою відсот-ків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору ОСОБА_5 свої зобов'язання не вико-нує, погашення заборгованості за кредитом у встановлені правочином строки та по-рядку не здійснює, внаслідок чого у банку виникло право достроково вимагати повер-нення всієї суми кредиту. Станом на 18 грудня 2017 року у ОСОБА_5 склалася заборгованість в сумі 122702,15 долари США, що складається з наступного: 18761,08 долар США - заборгованість за кредитом, 23935,25 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 4521,52 долар США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 75484,30 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором від 17 квітня 2008 року № VICWG8 між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 у цей же день укладений договір поруки, згідно умов якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальницею усіх її зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 17 квітня 2008 року, у тому числі й по письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отри-мання. Така письмова вимога 19 грудня 2017 року направлялася банком на адресу обох відповідачів із зазначенням невиконаних зобов'язань за укладеним та дійсним правочином. Вимога відповідачами проігнорована.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солі-дарно стягнуто заборгованість у розмірі 47566,19 доларів США, що за курсом НБУ складало 379230,97 гривень.

Враховуючи право кредитодавця на свій розсуд вимагати від боржника повернен-ня будь-якої частини заборгованості за кредитом, ПАТ КБ «Приватбанк» даним позо-вом просило суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів у справі заборго-ваність лише по відсотках за користування кредитом у розмірі 15319,07 доларів США, що за курсом 27,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 грудня 2017 року станом на вказану дату складало 423265,90 гривень ( а. с. 3-5 ). Розмір відсотків обрахований позивачем шляхом віднімання від розміру відсотків станом на 18 грудня 2017 року відсотків, стягнутих по рішенню Індустріального районного суду м. Дні-пропетровська від 21 листопада 2011 року ( 23935,25 - 8616,18=15319,07 доларів США ).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строку по-зовної давності ( а. с. 67-74 ).

Не погоджуючись з ухваленим 03 травня 2018 року рішенням суду першої інстан-ції, представник банку адвокат Далія С.О. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про задово-лення позову у повному обсязі. Скаржник посилається не невідповідність судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України, на його думку це рішення є незаконним та необгрунтованим ( а. с. 79 - 81 ).

На апеляційну скаргу відповідачкою ОСОБА_5 поданий відзив.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника ПАТ КБ «Приватбанк» адвоката Роя В.Л., дослідивши матеріали справи, проана-лізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, коле-гія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесу-ального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясо-ваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № VICWG8, на виконання умов якого банк надав ОСОБА_5 у кредит 150 тисяч гривень на термін до 17 квітня 2028 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кре-дитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Згідно зая-ви ОСОБА_5 від 02 вересня 2008 року укладений сторонами правочин переведе-ний з валюти гривня у валюту долар США. Після проведення конвертації з урахуван-ням винагороди банку розмір кредиту склав 32620,08 доларів США зі сплатою відсот-ків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором від 17 квітня 2008 року № VICWG8 між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 у цей же день укладений договір поруки, згідно умов якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальницею усіх її зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 17 квітня 2008 року та додаткови-ми угодами до нього як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що ви-никнуть на його підставі в майбутньому.

Відповідно до чинного правочину погашення заборгованості ОСОБА_5 по-винно здійснюватися щомісячно, вона повинна надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, інших витрат згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань позичальниця повинна спла-чувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, на-раховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Підпунктом 5.5. частини 5 «Відповідальність сторін» Додаткової угоди до догово-ру про іпотечний кредит від 17 квітня 2008 року № VICWG8 визначений термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуван-ня кредитом, винагороди, неустойки ( пені, штрафів ) за даним договором тривалістю у п'ять років.

У порушення умов договору ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконує, по-гашення заборгованості за кредитом у встановлені правочином строки та порядку не здійснює, внаслідок чого у банку виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на корись ПАТ КБ «Приватбанк» солі-дарно стягнуто заборгованість у розмірі 47566,19 доларів США, що за курсом НБУ складало 379230,97 гривень.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року позов банку задоволений, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кре-дитним договором від 17 квітня 2008 року № VICWG8 у розмірі 64495,37 доларів США, що станом на 05 березня 2013 року становило 515317,98 гривень, звер-нуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Дане судове рішення виконано, кошти від реалізації квар-тири зараховані у погашення боргу позичальниці.

Наразі у даній справі йдеться про стягнення на користь позивача солідарно з від-повідачів заборгованості лише з відсотків за користування кредитними коштами, що станом на 18 грудня 2017 року становлять 15319,07 доларів США.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 за спливом строку позовної давності та у зв'язку з припиненням договору поруки, суд першої інстанції, посилаючись на норми статей 253, 256, 261, 266, 526, 530, 553, 559, 629, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України, зазначив, що 17 квітня 2009 року банк, наді-славши відповідачам листа з вимогою повернути суму кредиту у повному обсязі, на-раховані відсотки, інші платежі у тижневий термін, банк використав своє право вима-гати дострокового повернення боржником, його поручителем заборгованості за кре-дитним договором, змінивши строк виконання зобов'язання. У трирічний строк, за-значив суд, банк не звертався в суд за захистом свого порушеного права, пропустив-ши таким чином строк позовної давності для заявлення вимоги до боржниці ОСОБА_5

Стосовно вимог до поручителя ОСОБА_4 суд першої інстанції наголосив, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором вимоги до поручичителя протя-гом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання), інститут позов-ної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення ви-моги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за пору-шене позичальником зобов'язання припинилися.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не можна визнати об'єктивними, обґрунтованими, вірними та справедливими. Відмовивши у за-доволенні позовних вимог у повному обсязі, суд не виконав приписів статей 11 - 13 ЦПК України, звільнивши боржника, його поручителя від виконання зобов'язань за дійсним правочином, від погашення будь-якої заборгованості, що реально має місце.

Частиною другою Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України ( в редакції 2004 року ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж ро-зумного строку незалежним і безстроннім судом, встановленим законом, який вирі-шить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрун-тованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти Укра-їни» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зо-крема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Дого-вірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довес-ти обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у пе-редбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх-ніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подіб-них неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 03 травня 2018 року, представник ПАТ КБ «Приватбанк» адвокат Далія С.О. наголошує, що погашення заборгованості за укладеним між банком та ОСОБА_5 договором повинно провадитися згідно Графіка погашення кредиту, останнім днем платежу визначене 17 квітня 2018 року, на що суд не звернув увагу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду Украї-ни, викладеного у постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, неспла-чені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів окремо.

Із розрахунку заборгованості убачається, що нарахування відсотків здійснювалося позичальником щомісячно, але ці платежі боржницею не сплачувалися, чим порушу-валося право банку на отримання цих щомісячних платежів. Така ситуація визначає право банку вимагати у судовому порядку стягнення вказаних нарахувань. Аналогіч-на правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з роз-гляду цивільних та кримінальних справ від 24 червня 2015 року у справі № 6-7847св15, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15: оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі не поверну-то, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

У постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 Верховний Суд Укра-їни висловив наступну правову позицію. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від су-ми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одер-жання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений роз-мір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідно-син сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідаль-ності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З доводами апеляційної скарги у певній частині слід погодитися, вони є доречни-ми, обгрунтованими, справедливими, такими, що заслуговують на увагу; вони дійсно спростовують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, є об'єктивно достатніми для визнання вимог позивача такими, що в основному підляга-ють задоволенню.

Суд першої інстанції дійсно не звернув уваги на наявність між цими ж сторонами у справі судових рішень: заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніп-ропетровська від 21 листопада 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 47566,19 доларів США, що за курсом НБУ складало 379230,97 гривень, та рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року про звернення стягнен-ня у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № VICWG8 у розмірі 64495,37 доларів США, що ста-ном на 05 березня 2013 року становило 515317,98 гривень, на предмет іпотеки - квар-тиру АДРЕСА_1.

Наявність вказаних рішень нівелює вимогу банку від 17 квітня 2009 року про дос-трокове погашення відповідачами всієї заборгованості за кредитним договором, оскільки уже у 2011 році було ухвалене судове рішення по спірному питанню. Крім цього, суд припустився помилки, зазначаючи у своєму рішенні про трирічний загаль-ний строк позовної давності, який застосовується у цьому спорі, не звернув увагу на термін дії дійсного договору до 2028 року.

У відзиві на апеляційну скаргу боржниця ОСОБА_5, стверджуючи про пра-вомірність оскаржуваного банком судового рішення, наводить факти, що не відпові-дають дійсності. Так зазначений нею строк виконання умов договору 17 квітня 2018 року є насправді 17 квітня 2028 року. Твердження про дострокове припинення дого-вору через пред'явлення банком у квітні 2009 року вимоги про дострокове погашення заборгованості спростовується наявністю заочного рішення Індустріального районно-го суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, що є чинним по даний час. Посилання відповідачки на звернення банком стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання є безпідставним у зв'язку з наявністю рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року, нею ж доданого до запе-речення на позовну заяву.

Ураховуючи, що доводи боржниці не відповідають дійсним обставинам справи, є необ'єктивними, надуманими, колегією суддів апеляційного суду вони не приймають-ся до уваги.

Згідно статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності уклада-ється у письмовій формі. У даній справі щодо всіх платежів за правочином сторони визначили термін позовної давності у п'ять років, що засвідчується п.п. 5.5. частини 5 «Відповідальність сторін» Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 17 квітня 2008 року № VICWG8.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконан-ням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 628 цього Кодексу зміст до-говору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими згідно з актами цивільного законодавства. Аналізом норм статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, договору поруки, укладених сторонами у справі, можливо дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, не позбавляє кредитодавця права на отри-мання коштів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до статей 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона ( кредитодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кош-ти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повер-нути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від пози-чальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або зако-ном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо дого-вором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів апеляційного суду визнає неспроможною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, позицію суду першої інстанції щодо недоведеності в певній частині заявлених позивачем вимог стосовно наявності заборгованості зі спла-ти відповідачами процентів за користування кредитними коштами. Оскільки укладе-ний кредитний договір діє до 2028 року, про застосування норм статті 625 ЦК Укра-їни у такому випадку не йдеться; наразі повинні виконуватися умови дійсного право-чину. Вимога позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборго-ваних процентів за користування кредитними коштами підлягає частковому задово-ленню з врахуванням строку позовної давності, визначеної у п'ять років.

Станом на 18 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_5 по відсотках за користування кредитом становила 23935,25 доларів США, у межах строку позовної давності станом на 18 грудня 2012 року заборговані відсотки становили 13967,71 доларів США. Різниця цих сум становить 9967,54 доларів США, що за курсом 27,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 грудня 2017 року становить 275403,13 гривень. Колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення солі-дарно з відповідачів на користь банку вказаної заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язань за чинним правочином. Вимоги банку в наведе-ній частині є обгрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимо-гам закону.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матері-ального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосу-ванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК Ук-раїни, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерцій-ного банку «Приватбанк» адвоката Далії Сергія Олександровича задоволити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 15319,07 доларів США скасувати.

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 9967,54 доларів США ( дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят сім доларів США 54 центи ), що за курсом 27,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 грудня 2017 року становить 275403,13 гривень ( двісті сім-десят п'ять тисяч чотириста три гривні 13 коп. ), у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 4172,56 гривні ( чотири тисячі сто сімдесят дві гривні 56 коп. ), судового збору, сплаченого за апеляційною скаргою - 6258,84 гри-вень ( шість тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 84 коп. ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис В.С. Марчук

Підпис М.В. Матківська

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко