Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 202/3091/14-ц

провадження № 61-18079св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»),

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ К2Р6АЕ00000018, згідно мов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 19 817,67 доларів США, зі сплатою 17,04 % річних на суму залишку заборгованості за користування кредитом з кінцевим терміном повернення

17 липня 2013 року.

В забезпечення виконання забов?язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 18 липня 2008 року № К2Р6АЕ липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким ОСОБА_5 зобов?язався солідарно відповідати за зобов?язанями ОСОБА_4

Крім того, в забезпечення виконання забов?язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 18 липня 2008 року № К2Р6АЕ жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки

№ 167, за яким ПАТ «Акцент-Банк» відповідає за зобов?язаннями ОСОБА_4 в розмірі 10 000,00 грн.

Ураховуючи те, що відповідачами належним чином не виконувалися взяті на себе зобов?язання, станом на 21 січня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 47 484,51 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 13 130,82 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 5 429,51 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 1 238,95 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов?язань за договором в розмірі 25 394,26 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) в розмірі 2 29,68 доларів США.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь заборгованість у розмірі 46 232,95 доларів США, що еквівалентно

369 401,20 грн, стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на свою користь 10 000,00 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від

25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_4 будь-яких коштів за кредитним договором, доказів сплати коштів відповідачем за даним кредитним договором, а заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня

2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від

25 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року

№ K2P6AE00000018 станом на 21 січня 2014 року у розмірі 19 799,28 доларів США, що еквівалентно 158 196,25 грн та 104 915,25 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 13 130,82 доларів США, що еквівалентно

104 915,25 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом -

5 429,51 доларів США, що еквівалентно 43 381,78 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 238,95 доларів США, що еквівалентно

9 899,21 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 104 915,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 762,68 грн.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 762,68 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив із неналежного виконання взятих на себе зобов?язань ОСОБА_4 (боржник) та ОСОБА_5 (поручитель) у зв?язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру неустойки відповідно до положень статті 551 ЦК України.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ці позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

31 січня 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 через приймальню громадян подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості у розмірі 19 799,28 доларів США та 104 915,25 грн, та в частині стягнення судових витрат та передати справу в цій частині на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи апеляційною інстанцією, у зв'язку із чим він був позбавлений права подати свої заперечення щодо заявлених позовних вимог.

24 березня 2017 року через засоби поштового зв?язку АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені в запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року оскаржується в частині стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 799,28 доларів США, що еквівалентно 158 196,25 грн та 104 915,25 грн.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

02 червня 2016 року не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті

400 ЦПК України не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 553 та частиною першою статті 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановивши, що відповідачі свого обов'язку щодо своєчасного й повного повернення суми кредиту не виконали, чим порушили умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_4 (боржник) та ОСОБА_5 (поручитель) на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2008 року № К2Р6АЕ00000018, що станом на 21 січня 2014 року становить 19 799,28 доларів США, що еквівалентно 158 196,25 грн, що підтверджено наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростовано та 104 915,25 грн пені з урахуванням положень статті 551 ЦК України, що не суперечить чинному законодавству.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи апеляційною інстанцією, у зв'язку із чим він був позбавлений права подати свої заперечення щодо заявлених позовних вимог є безпідставними з огляду на таке.

Частиною третьою статті 76 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що кореспонденцію, яка була адресована ОСОБА_5 отримано ОСОБА_7, при цьому на зворотньому рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 114) міститься відмітка про те, що ОСОБА_7 є матір'ю адресата.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

02 червня 2016 року в частині стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 799,28 доларів США, що еквівалентно 158 196,25 грн та 104 915,25 грн - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року в частині стягнення на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 799,28 доларів США, що еквівалентно 158 196,25 грн та 104 915,25 грн залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська