Дата документу 18.12.2018 Справа № 336/3551/18
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 336/3551/18 Головуючий у І-й інстанції: Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/807/511/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району в особі органу опіки та піклування,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району в особі органу опіки та піклування

В обґрунтування вимог зазначила, що 04.08.2006 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 21.07.2015 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

В наслідок того, що між нею та ОСОБА_3 існують неприязливі відносини, та в наслідок того, що їх син ОСОБА_5 не бажає зустрічатися з батьком, ОСОБА_3 звернувся до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з заявою про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5.

Розпорядженням голови районної адміністрації від 11.11.2014 року № 591 визначено спосіб участі гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітніх синів: а саме побачення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перша та третя субота, друга та четверта неділя місця протягом чотирьох годин на день, за попередньою домовленістю з їх матір'ю,з правом відвідування місця проживання батька, культурних та розважальних закладів, також відповідно до заяви ОСОБА_3 останній від спілкування з молодшим сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення останнім трирічного віку взагалі відмовився.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволено частково. Визначено спосіб спілкування ОСОБА_3, з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожні першу та третю суботи , другу та четверту неділі місяця з 10-00 години до 19-00 години за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; час для спільного відпочинку ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01.06. по 30.08. кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_4 Рішення суду набуло законної чинності 16.11.2015 року.

Дитина ОСОБА_5 дуже страждає під час зустрічей з батьком, та в наслідок протиправної поведінки батька, у бік дитини, дитина відчуває моральний біль, під час їхніх зустрічей, та як наслідок вже має ряд хвороб нервової системи, вважає, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зверталася зі скаргами до Служби (Управління) у справах дітей відділу по Шевченківському району, щодо протиправної поведінки батька у бік дитини, створення батьком завідомо спровокованих конфліктних ситуацій під час відвідування дитини, однак відповідно до відповіді про розгляд звернення від 21.07.2016 року №01.07./Д-134 їй було рекомендовано звернутись до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Крім того, що на протязі останнього часу сумісного проживання її колишній чоловік ОСОБА_3 систематично вчиняв домашнє насильство: морально принижував, обзивав її, та ОСОБА_5, застосовував до неї та до дитини фізичне, моральне та економічне насильство, залучав свого батька, який жив поруч, для застосування морального тиску на заявника.

ОСОБА_3 поводить себе агресивно, постійно погрожує заявниці, застосовує моральне приниження, фізичне насильство, а також насильство шляхом погроз, застосовуючи телефонний мобільний зв'язок.

Від протиправних дій ОСОБА_3 морально страждають сини, особливо син ОСОБА_7, до якого ОСОБА_3 застосовував фізичне насилля.

ОСОБА_3 агресивно поводиться в навчальному закладі де навчаються сини, зриває учбовий процес, вчиняючи моральне насилля над дітьми.

На підставі зазначеного просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_3, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов'язки, заборонивши перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1; заборонивши наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5, та ОСОБА_6; заборонивши вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5, та ОСОБА_6 або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов'язки, а саме:

- заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1;

- заборонено наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_4 та малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Строк дії обмежувального припису встановлено на шість місяців.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність вимог, формування заявником у дітей негативного ставлення до нього, перешкоджання заявником у його спілкуванні з дітьми, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом встановлені обставини на підтвердження того, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про розвиток дітей, вчиняє протиправні дії по відношенню до них.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2006 року між заявником та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції зроблено актовий запис № 709.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 21.07.2015 року .

Від шлюбу сторони моють двох малолітніх синів- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Внаслідок неприязлевих відносин сторін та неможливості узгодження участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, розпорядженням голови районної адміністрації від 11.11.2014 року № 591 визначено спосіб участі гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітніх синів: а саме побачення з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перша та третя субота, друга та четверта неділя місця протягом чотирьох годин на день, за попередньою домовленістю з їх матір'ю,з правом відвідування місця проживання батька, культурних та розважальних закладів, також відповідно до заяви ОСОБА_3 , останній від спілкування з молодшим сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення останнім трирічного віку взагалі відмовився.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволено частково.

Вказаним рішенням визначено спосіб спілкування ОСОБА_3, з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожні першу та третю суботи , другу та четверту неділі місця з 10-00 години до 19-00 години за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; час для спільного відпочинку ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01.06. по 30.08. кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.11.2015 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року

Рішення суду набуло законної чинності 16.11.2015 року.

У заві про видачу обмежувального припису, заявник ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_3 поводить себе агресивно, погрожує та застосовує моральне приниження щодо неї та дітей, влаштовує конфлікти.

Відповідно до пунктів 3,6,7, 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

У даній справі встановлено судом та не заперечується сторонами, що між батьками дітей склалися певні неприязні стосунки в тому числі пов'язані з недосягненням згоди щодо порядку спілкування з дітьми та їх виховання.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини".

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз'яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Разом з тим, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

В даному випадку, судом не було належним чином оцінено ризики, які мають місце у відносинах сторін, та не зазначено в чому проявлялося домашнє насильство, як дії заявника узгоджується з наявними судовими рішення про встановлення порядку спілкування батька з дітьми.

Так, лише 24 травня 2018 рокуШевченківським райсудом м. Запоріжжя перевірялися доводи заявника щодо поведінки ОСОБА_8 при розгляді справи про відстрочку виконання судового рішення про встановлення способу участі ОСОБА_3 у вихованні дітей.

Відмовляючи у наданні відстрочки виконання судового рішення, суд зазначив про те, що жодних підстав, які утруднювали б виконання рішення про встановлення спілкування батька з дітьми не встановлено.

З огляду на викладене, та враховуючи відсутність встановлених фактів домашнього насильства по відношенню до заявника та неповнолітніх дітей, судова колегія вважає, що вимоги щодо встановлення обмежувального припису є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Жодних доказів вчинення домашнього насильства заявник не надає. Факти звернення до правоохоронних органів та проведення профілактичної роботи не підтверджують вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, які свідчили б про наявність підстав застосування закону Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та встановлення обмежувального припису.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков