П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6627 Головуючий у1-й інстанції - Волошин В.О.

Унікальний №761/14076/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Вербової І.М.

РатніковоїВ.М.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 пред'явив позов в суд ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, визначивши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. з урахування заборгованості щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року з нього стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що з часу ухвалення зазначеного рішення суду про стягнення аліментів, у позивача змінився матеріальний стан, а саме в нього народилась ще одна дитина від другого шлюбу, яка також перебуває на його утриманні, як і друга дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також те, що ним було отримано поранення під час участі у проведенні антитерористичної операції на сході України, він вимушений з періодичністю проходити лікування, що також викликає додаткові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд зменшив розмір аліментів, які стягуються за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року по цивільній справі №760/10009/15-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з розміру 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до розміру 1/5 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог судом відмовлено. Судом вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.90-92).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_4, заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, а тому просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.109-111).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quві;Про судоустрій і статус суддів&qu &; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?во;Голос України&q?ку; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &qu.0;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quві;Про судоустрій і статус суддів&qu &; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qu0p; Перехідні положення&q?ді; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Згідно протоколу № 3992 від 15 грудня 2014 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, позивачем під час безпосередньої участі в антитерористичній операції на сході України було отримано мінно-вибухову травму, ЗЧМТ (струс головного мозку), вогнепальне уламкове сліпе поранення м'яких тканин в області лівого гомілково-ступневого суглобу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року по цивільній справі № 760/10009/15-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача в другому шлюбі народився син ОСОБА_6.

Задовольняючи частково позов та зменшуючи розмір аліментів з ? частини заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до розміру 1/5 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2, районний суд виходив з наявності значних змін матеріального стану позивача, пов'язаного з тим, що на його утриманні крім старшої дитини перебуває непрацездатна дружина та малолітній син, а також враховуючи стан здоров'я позивача.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.87-88).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не враховано, що визначені судом аліменти можливо будуть витрачатися не на утримання дитини, а на оплату житла, правового значення для вирішення даного спору не мають та є припущенням позивача. Крім того, оплата витрат на житло, в тому числі для дитини, є частиною витрат на її утримання.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, , непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи спір, районний суд визначив та дослідив обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України з 1/4 частини до 1/5 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки позивач надав суду докази погіршення його матеріального стану, однак не до такого ступеня, щоб суттєво зменшити матеріальне забезпечення батьком старшої дитини, адже відповідно до закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: І.М. Вербова

В.М. Ратнікова