АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року

м. Харків

справа № 645/6211/16-ц

провадження №22-ц/790/3025/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 березня 2018 року у складі судді Сілантьєвої Е.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року по 12 червня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька, ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з нею, участі у її вихованні не приймає. Дитина проживає з матір'ю, знаходиться на повному її забезпеченні. ОСОБА_3 не є платником аліментів, тому може надавати дитині матеріальну допомогу.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив відмовити у задоволенні первісного позову, встановити порядок його участі у вихованні малолітньої доньки, визначивши час для зустрічей 1,3 субота та 2,4 неділя місяця з 10 години до 12 години.

Зустрічний позов мотивував тим, що він не ухилявся від участі у вихованні дитини. До останнього часу ОСОБА_1 відмовлялася від його матеріальної допомоги, на даний час чинить йому перепони у спілкуванні з донькою. Він має вищу освіту, житло, належне родинне та соціальне оточення, веде здоровий спосіб життя і може справити позитивний вплив на дитину.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 березня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 27 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановлено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_2 і встановлено наступний порядок участі батька у спілкуванні та вихованні доньки: надано йому можливість безперешкодного спілкування з донькою в першу та третю суботу та другу та четверту неділю кожного місяця з 10-00 годин до 12-00 години у присутності матері, ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, ОСОБА_1 не довела наявності підстав для застосування такого впливу на ОСОБА_3, не намагалася сприяти батьку у спілкуванні з донькою. При цьому ОСОБА_3 не має негативних характеристик, які б свідчили про недоцільність його спілкування з донькою. Також враховано відсутність у ОСОБА_3 інших осіб на утриманні і визначено,що з нього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 гривень.

В поданій 23 квітня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, збільшити розмір стягуваних аліментів до 1 500 гривень щомісяця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання обов'язків батька, не бажає спілкуватися з донькою, прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1 860 гривень, тому розмір аліментів підлягає збільшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, для застосування якого немає жодних підстав.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду від 12 березня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні доньки не оскаржується, в цій частині законність та обґрунтованість рішення не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_4.) перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року по 12 червня 2015 року (а.с. 7,9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька, ОСОБА_2 (а.с. 10), яка після розірвання шлюбу залишилася проживати із матір'ю (а.с. 17).

23 березня 2016 року ОСОБА_2 повторно вийшла заміж, взявши прізвище ОСОБА_2 (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 до органу опіки та піклування, міліції тощо з приводу невиконання або неналежного виконання батьківських прав для реагування, притягнення до адміністративної відповідальності за це не зверталась; сам орган опіки та піклування не контролював це питання, не вживав заходів реагування, попередження, профілактики до відповідача з метою корегування його ставлення до виконання обов'язку по вихованню та розвитку дитини; ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не притягувався; суду не надані належні і достатні докази про злісне невиконання батьком своїх батьківських обов'язків; сама позивач реальних заходів для виправлення ситуації не вживала, до суду з позовом про стягнення аліментів не зверталась. Тобто такі позовні вимоги є передчасними, оскільки достатніх підстав для їх задоволення на час розгляду справи не вбачається.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду не погоджується виходячи з наступного.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3 від 30 березня 2007 року) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ встановлено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків підтверджується довідками із дитячого садка та поліклініки, згідно яких з 2016 року батько дитини у цих закладах не з'являвся, дитина сприймає батьком нового чоловіка позивача, матеріальне утримання ОСОБА_3 не надає.

Разом з тим, рішенням суду, що оскаржується, з ОСОБА_3 стягнуті аліменти, що є матеріальним забезпеченням дитини, він звернувся із позовом про встановлення його участі у вихованні дитини, що у сукупності не може свідчити про злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків, небажання спілкуватися із дитиною й утримати її. Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1860 гривень, тобто розмір аліментів не може бути менший за 930 гривень. Рішенням суду аліменти, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, встановлені у розмірі 1000 гривень щомісяця. Доказів того, що батько може сплачувати аліменти у розмірі 1 500 гривень щомісяця, ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою не надала.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і скасуванню чи зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний