Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 404/1867/15-ц

провадження № 61- 7003св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Сокуренко Євген Сергійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Сокуренка ЄвгенаСергійовича на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року у складі головуючого-судді Іванової Н. Ю. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року у складі суддів: Голованя А. М., Гайсюка О. В., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, закриття рахунків, стягнення коштів банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 18 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу SAMDNO778, відповідно до якого він передав банку грошові кошти в сумі 148293,00 грн на строк - 6 місяців. У цей же день було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до пункту 1.1 якої банком встановлена збільшена процентна ставка вклада на 2 % річних (далі - надбавка) на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок.

До закінчення строку дії депозитного вкладу належні йому депозитний та бонусний рахунки разом із нарахованими відсотками було заблоковано.

Після закінчення строку депозитного вкладу позивач особисто звернувся за місцем укладення договору (Кримське регіональне відділення ПАТ «ПриватБанк», м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая, 1), де йому повідомили, що депозитний рахунок заблоковано і зняти кошти з нього він не може, тому що відділення закрито. Виписка із рахунків, отримана ним станом на 30 червня 2014 року, свідчить про те, що в період із 18 березня до 30 червня 2014 року кошти у сумі 235070 грн. 33 коп. та 1808 грн. 86 коп. на рахунках наявні і зберігаються без нарахування відсотків за депозитними вкладами.

На неодноразові звернення з вимогою закрити основний рахунок карт № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку, який припинив свою дію, і повернути йому кошти за місцем його проживання, позивач отримав пропозицію приїхати у м. Дніпропетровськ і підписати згоду на повернення вкладу через 5 років.

Посилаючись на те, що банк ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором про депозитний вклад, чим порушує його права, як владника, ОСОБА_4 з урахуванням уточнень просив закрити основний рахунок карт № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку № SAMDNO778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням індексу інфляції складає 413282,87 грн, та 3 % річних за користування коштами за період з 18 березня 2014 року по 18 вересня 2015 pоку у розмірі 12623,38 грн; відсотки за весь час користування коштами за період з 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 pоку, що становить 101759,06 грн, 25000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 6000,00 грн витрат за надання правової допомоги.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Закрито основний рахунок карт № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку № SAMDNO 778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням індексу інфляції складає 413282,87 грн, та 3 % річних за період із 18 березня 2014 року по 18 вересня 2015 pоку, що становить 12623,38 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 відсотки за весь час користування коштами за період із 18 березня 2014 року по 18 вересня 2015 pоку в розмірі 101759,06 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч нормам цивільного законодавства відповідач не повернув позивачу суму вкладу разом із нарахованими відсотками, чим порушив умови договору банківського вкладу від 18 вересня 2013 року та права позивача вільно розпоряджатися власними коштами.

Останнім рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року змінено в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зменшено розмір судового збору який підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави до 3654,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем на обґрунтування своїх вимог було надано належні та допустимі докази на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу. Позивачем платіжний документ на підтвердження внесення коштів не наданий, копія заяви про оформлення банківського вкладу, яка не містить обов'язкових реквізитів договору та копія квитанції про внесення грошових коштів не є належними та допустимими доказами. Не враховано, що позивачем не виконані умови договору щодо його розірвання та безпідставно стягнуто 2% річних за користування депозитом за додатковою угодою.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року зазначену справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

28 березня 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу банку, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, зазначивши, що доводи скарги не заслуговують на увагу та не спростовують законних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в його незмінній апеляційним судом частині ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що 18 вересня 2013 року ОСОБА_4 подав заяву ПАТ КБ «Приватбанк» на оформлення вкладу «Депозит Плюс» й у цей же день між ними був укладений договір банківського вкладу SAMDNO778, відповідно до якого ОСОБА_4 передав банку грошові кошти в сумі 148293,00 грн на строк - 6 місяців (а.с. 13).

18 вересня 2013 року була укладена додаткова угода до вказаного договору, якою банком встановлена надбавка у розмірі 2 % річних на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок.

Підписавши 18 вересня 2013 року вказану заяву про оформлення вкладу «Депозит Плюс» ОСОБА_4 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є те, що вкладник приймає й погоджується із запропонованими банком умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за договором банківського вкладу від 18 вересня 2013 року, не спростувало відомостей про відкриття по такому договору особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення ОСОБА_4 вкладу на загальну суму 148293,00 грн.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами був укладений договір депозитного вкладу «Депозит Плюс».

Відповідно пунктів 3, 4 договору банківського вкладу від 18 вересня 2013 року № SAMDNО778 якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти строк вкладу продовжується неодноразово без нової заявки. Відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на всю суму вкладу. Розмір діючої відсоткової ставки за вкладом можна дізнатися у відділенні чи на сайті банку.

Відповідно пункту 1.1. додаткової угоди до договору банківського вкладу від 18 вересня 2013 року № SAMDNО778 надбавка у розмірі 2% встановлюється на строк вкладу. При продовженні вкладу на новий строк, розмір надбавки встановлюється на рівні надбавки, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу для вкладів даного найменування і строку, при цьому додаткова угода не укладається.

Таким чином шляхом підписання заяви про оформлення вкладу «Депозит плюс на 6 місяців» (із додатковою угодою) та через внесення коштів на депозитний рахунок позивач уклав із відповідачем публічну угоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті Приватбанку, якими Банк взяв на себе зобов'язання виконувати певні умови по депозитному зберіганню коштів клієнта.

Згідно з пунктом 2.2.1.10.2 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Відповідно до пункту 2.2.3.4.1 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони мають право вимагати дострокового повернення вкладу відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку / продовження терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу «до запитання», за фактичний термін користування вкладом. При запитання вкладу після закінчення мінімального терміну вкладу з дати початку / продовження терміну вкладу, але до закінчення терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.

22 липня 2014 року ОСОБА_4 направив заяву голові правління банку ПАТ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, яку останнім отримано 30 липня 2014 року, в якій зазначено про розблокування його особистого депозитного вкладу (а.с. 23).

13 січня 2015 року ОСОБА_4 направив заяву про закриття депозитного рахунку за договором № SAMDNО778 та видачу належних йому готівкових коштів в повному обсязі голові правління банк ПАТ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, яка була отримана 19 січня 2015 року (а.с. 24).

Листом від 20 січня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150116/991 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_4 про те, що вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, виникнення значних матеріальних проблем. З посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» фактично відмовлено від повернення коштів (а.с. 27).

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК Україниврегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_4 надав заяву про оформлення банківського вкладу (зобов'язання складено у письмовій формі шляхом подання заяви на оформлення вкладу); додаткову угоду до цього договору від 18 вересня 2013 року, яка укладається при наявності попередньої угоди; грошовий чек на внесення готівки із датою, сумою та номером договору, а також виписку із власного карт-рахунку (т. 1, а. с. 13-14; 210-214). Вказана квитанція від 18 вересня 2013 року № 14, оригінал якої оглянуто та завірено судом, містить усі необхідні реквізити, а саме: відомості про платника; призначення та суму платежу; підпис працівника банку, який прийняв готівку.

Таким чином, позивачем на обґрунтування своїх вимог було надано належні та допустимі докази на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції в його незмінній частині, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір про депозитний вклад, а позивачем - внесенні кошти на депозитний рахунок банку.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

У задоволенні письмової заяви позивача про повернення суми вкладу та виплату нарахованих відсотків, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, правильним є висновок судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 413282,87 грн та 3% річних за період з 18 березня 2014 року по 18 вересня 2015 року в розмірі 12623,38 грн, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих відсотків відповідач суду не надав.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в його незмінній апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій було зупинено ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року, необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - СокуренкаЄвгена Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року в його незмінній апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик