АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 року м. Херсон

справа № 766/7027/17

провадження №22-ц/791/857/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Гаврилова Д.В. від 23 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, вимоги якого у ході розгляду справи уточнила та остаточно просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 19628,64 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 1254,61 грн;

- збільшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 28.07.2008 року у справі №2-2018/08 в розмірі 460 грн щомісячно, починаючи з 11.03.2008 року та до повноліття дитини, визначивши їх розмір у 1500 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття;

- позбавити ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу з відповідачем, який розірваний рішення Суворовського районного суду від 01.11.2007 року сторони мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28.07.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 460 грн щомісячно, починаючи з 11 березня 2008 року і до повноліття дитини. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07.08.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно, починаючи з 11.03.2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_7. У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, виникла заборгованість, яка станом на 27.09.2017 року становить 19628,64 грн. заборгованість по аліментам тягне за собою наслідком сплату неустойки.

Обґрунтовуючи вимоги в частині збільшення розміру аліментів зазначає, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання малолітньої дитини є недостатнім, оскільки витрати на утримання доньки з часу ухвалення рішення значно збільшились.

Обґрунтовуючи доводи позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, зазначає, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, а саме протягом навчання дитини у школі жодного разу не відвідував учбовий заклад, не цікавився успіхами дитини, що свідчить про ухилення від виховання дитини. Тому, позивач вважає, що поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх доньки.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині збільшення розміру аліментів до 1500 грн щомісячно та в частині позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати, постановити нове рішення яким збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Суворовського районного суджу м. Херсона від 28.07.2008 року у справі №2-2018/08 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 460 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1- відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_4 надає йому матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 лише в сумі 1 000 грн. Щодо позбавлення батьківських прав зазначає, що позивач бажає спілкуватись та приймати участь у вихованні дитини. У зв'язку з тим, що позивач перешкоджала йому спілкуватися з донькою він змушений був звернутися до органу опіки та піклування з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої доньки та спілкування з нею. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20.12.2007 року визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні своєї малолітньої доньки ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість спілкуватися з донькою у присутності матері ОСОБА_4 по місцю проживання матері й доньки з 15.00 до 16.00 кожного вівторка, четверга та суботи, зобов'язавши ОСОБА_4 у зазначений час надавати можливість для спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7. Позивач добровільно рішення суду не виконувала та перешкоджає спілкуванню відповідача з донькою. Він змушений був звернутися до виконавчої служби з виконавчим листом про примусове виконання рішення. В ході виконання рішення суду позивач змінила місце проживання, не повідомила про це відповідача. У 2011 році відповідачу вдалося встановити місце проживання позивача та дитини - Кіровоградська область м. Світловодськ. Він намагався на цю адресу поштовим переказом відправити грошові на утримання дитини. Все це свідчить про те, що відповідач не мав змоги приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Судом першої інстанції не надано оцінку всім доказам у справі, не взято до уваги те, що відповідач бажає приймати участь у вихованні своєї доньки.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, однак з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що:

сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_7 /а.с.7/, яка після розірвання між ними шлюбу проживає з матір'ю /а.с.18/;

рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28.07.2008 року ОСОБА_2 зобов'язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 460 грн щомісячно, починаючи з 11.03.2008 року і до повноліття дитини /а.с.10/;

способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною були предметом розгляду органу опіки та піклування та суду, якими ухвалювалися рішення з визначенням такого способу, а саме, надавши йому можливість спілкуватися з донькою у присутності матері ОСОБА_4 по місцю проживання матері та доньки з 15.00 до 16.00 год. кожного вівторка, четверга, суботи, зобов'язавши ОСОБА_4 у зазначений час надавати можливість для спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7 /а.с.48,49-50/;

закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення суду, яким визначено спосіб участі батька у виховані та спілкуванні з дитиною було здійснено на підставі того, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не проживає, згідно довідки ОАБ зареєстрований у Кіровоградської області /а.с.56/;

надісланий поштовий переказ ОСОБА_4 в Кіровоградську область, повернутий /а.с.51,52/;

відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.59/ та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.60/.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Положенням пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Тобто, з'ясування наявності вини батьків по невиконанню своїх обов'язків у вихованні дитини належить до обов'язкових умов при вирішенні питань щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Відповідно до вимог частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.

Отже, з урахуванням вимог ст.164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Відповідач у процесі судового розгляду справи заперечував своє ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно малолітньої дочки, пояснивши, що має бажання брати участь у її вихованні та утриманні, проте через те, що позивач чинить перешкоди, він не має змоги спілкуватися з дитиною.

На думку судової колегії, відповідач довів своє бажання реалізовувати свої батьківські права у вихованні та спілкуванні з донькою, які протягом тривалого часу відстоював при виконанні рішення суду про встановлення способу у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків.

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачкою надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який бажає приймати участь у вихованні сина, колегія суддів вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник органу опіки та піклування не довів підстав і обставин за якими виконавчий комітет Суворовської районної у місті Херсоні ради, як орган опіки та піклування дійшов висновку від 10 листопада 2018 року за №126 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, пославшись у судових дебатах на розсуд суду.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Згідно із частиною 1 статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батька, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем не доведено, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що між самими батьками наявні конфлікти стосовно питання утримання і виховання дитини, що не забезпечує пріоритет прав дитини, та не направлений на те щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі.

Як пояснила позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вона створила іншу сім'ю, в якій народилася дитина, а тому вони з чоловіком мають наміри щодо усиновлення доньки відповідача, чоловіком позивача. Обґрунтовуючи вимоги щодо розміру аліментів, пояснила, що окрім синів у відповідача є й донька.

Позивач не надала суду належних доказів про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дочки.

Не врахувавши обставини, при недоведеності винної поведінки відповідача, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а тому постановлене ним рішення в частині позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Крім того, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону України «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому теж є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині збільшення розмір аліментів, визначив належним чином характер спірних правовідносин, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, і на підставі статей 180, 182, 192 СК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те що при збільшенні розміру аліментів не враховано, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей підлягають відхиленню, оскільки при збільшенні розміру аліментів до 460 грн до 1500 грн суд врахував вік дитини, матеріальне становище відповідача, вірно зазначив, що саме такий розмір аліментів забезпечить як баланс інтересів сторін так і права їхньої дитини, гарантовані чинним законодавством.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалася, тому його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог ст.367 ЦПК України.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав - відмовити.

В решті оскаржуваній частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року

Суддя І.В. Склярська