Єдиний унікальний номер 725/2509/18
Номер провадження 2/725/375/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

За участю секретаря: Майстрюк В.О.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: Гловацької Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

ОСОБА_1 посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 05.05.2016 року шлюб між ними було розірвано.

Від подружнього життя у сторін є одна малолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначила, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона піклується про здоров'я сина, його фізичний та духовний розвиток.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.04.2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину за кордоном у країні Болгарії для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини.

Позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з проханням добровільно надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку, проте останній відмовився.

Просила надати їй дозвіл на виїзд сина ОСОБА_4 до країни Болгарії з метою його оздоровлення та відпочинку без дозволу та супроводу батька дитини ОСОБА_2 на строк 2 місяці на період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року.

Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов подано не було.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Не заперечував проти виїзду дитини за кордон з метою його оздоровлення.

Представник третьої особи позов підтримала. Вважає доцільним в інтересах дитини надати дозвіл на його виїзд за кордон з метою відпочинку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, 05.05.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у них є одна малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.8).

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю, зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому суд на підставі ст.60 ЦПК України визнає її такою, що не підлягає доказуванню .

Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.

Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Згідно ч.4 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд дитини здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На даний час позивачка ОСОБА_1 має намір виїхати разом із малолітнім сином з метою його оздоровлення за кордон, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може, як і не може оформити необхідні документи.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачу дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 180-183,184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 60,209,212-215,218,367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Дозволити тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни Болгарії з метою оздоровлення та відпочинку без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 на строк два місяці з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька