АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1130/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 686/21468/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року (суддя Логінова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.04.2014 року стягувалися з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 450 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що син досяг повноліття, перебуває на її утримані, не працює та навчається на 1 курсі Хмельницької гуманітарно-педагогічної академії на денному відділенні, тому потребує матеріальної допомоги, оскільки стипендії не отримує. Так як, відповідач добровільно надавати будь-яку допомогу відмовляється, він є здоровою та працездатною особою, стягнень по виконавчим листам не проводиться, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, тому ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягувати на її користь з ОСОБА_5 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, що продовжує навчання до досягнення ним 23 років щомісячно 1000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку та вважає, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що відповідно до вимог закону відповідач зобов'язаний утримувати свого повнолітнього сина. Так як відповідач має нерегулярний дохід, є працездатною та здоровою особою, а навчання сина потребує значних матеріальних вкладень, сама апелянтка часто хворіє, діагностика та лікування також вимагають додаткових витрат, крім того виникають інші потреби дитини в зв'язку із збільшення його віку, тому ОСОБА_4 просила суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених. Третя особа апеляційну скаргу визнала та просить її задовольнити.

Відповідач апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши учасників справи, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до довідки Хмельницької гуманітарно-педагогічної академії ОСОБА_6 з 01.09.2017 року навчається на І курсі вказаного навчального закладу по спеціальності «Туризм». Термін навчання 3 роки 10 місяців (а.с. 10).

Постановою державного виконавця Кам'янець-Подільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 13.03.2018 року закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 у розмірі 450 грн. щомісячно (а.с. 75).

Як вбачається із довідки КП «ДОБРОБУТ» ОСОБА_5 є співвласником та зареєстрований в АДРЕСА_1 разом із своєю матір'ю ОСОБА_10 (а.с. 53).

Відповідно до довідки Кам'янець-Подільського міського центру зайнятості Хмельницького обласного центру зайнятості ОСОБА_5 станом на 24.01.2018 року за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості України на обліку як безробітна особа у Кам'янець-Подільському міському центрі зайнятості не перебуває (а.с.59).

Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Кам'янець - Подільської міської ради від 24.01.2018 року №129 (а.с.58) ОСОБА_5 знаходиться на обліку в Кам'янець - Подільському ДСЗН та отримує компенсаційні виплати як працездатна особа, що не працює (не вчиться) і здійснює догляд за інвалідом 1 групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку.

Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК серії ХМ №239583 від 28.11.2011 р. мати відповідача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, має І «А» групу інвалідності довічно та потребує стороннього догляду (а.с. 55).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

У силу положень ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає їх голослівними, адже судом вірно застосовано до спірних правовідносин ст. 199 СК України та норми процесуального законодавства при розгляді справи по суті.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскаржуване рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідач приховує свої доходи, а має нерегулярний, мінливий дохід, отримує частину доходу в натурі, а тому може сплачувати аліменти не можуть бути прийняті колегією суддів.

Так, згідно із ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як слідує із положень ч.1 ст. 199 СК України, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у заявленому ОСОБА_4 розмірі. І суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, прийшов до вірного висновку, що докази, на які посилається позивачка доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі батьків, однак не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк