Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 522/22062/14-ц

провадження № 61-18418св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року у складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Заїкіна А. П., Калараш А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за грудень 2014 року у сумі 480,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень-грудень 2014 року у сумі 7 800,00 грн., судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 243, 60 грн та апеляційної інстанції - у розмірі 121,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року залишено без змін.

Оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_4 було виконано у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 06 травня 2015 року, а при постановлені ухвали від 23 червня 2016 року апеляційним судом питання про поворот виконання рішення вирішено не було, ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4 про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року задоволено. Допущено поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_4 сплатив на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень-грудень 2014 року у сумі 7 800,00 грн, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 243,60 грн та апеляційної інстанції у сумі 121,80 грн.

Однак, враховуючи, що в подальшому вказане судове рішення було скасовано, та в ході нового розгляду справи, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі лише 480,00 грн залишено без змін, тобто набрало законної сили, то виходячи із вимог, передбачених статтею 380 ЦПК України, суд допустив поворот виконання рішення і стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачені за скасованим судовим рішенням 7 320,00 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з касаційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року, в якій просить судові рішення скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення.

10 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

10 травня 2018 року до Верховного Суду разом з матеріалами касаційного провадження передано вказану справу.

26 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що до заяви про поворот виконання рішення надано квитанцію про сплату 7 800,00 грн, з якої вбачається, що отримувачем коштів є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та кредит»), а не ОСОБА_3, заявником не надано доказів, що зазначені кошти отримано ОСОБА_3 Рішенням яким стягнуто неустойку та судові витрати у розмірі 7 800,00 грн постановлено не Приморським районним судом м. Одеси, а Апеляційним судом Одеської області, тому питання про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року не відноситься до компетенції Приморського районного суду м. Одеси. Крім того, за загальним правилом поворот виконання рішення у справах про стягнення аліментів не допускається.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що судами правомірно розглянуто заяву про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року. Виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року підтверджується квитанцією Одеського відділення № 25 Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») від 06 травня 2015 року № . Оплата зарахована на банківський рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Фінансита кредит», на який тривалий період, у тому числі у період з березня по жовтень 2005 року, ОСОБА_4 сплачував ОСОБА_3 аліменти. Перерахування ОСОБА_4 пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_3 також підтверджується інформацією директора Одеського відділення АТ «ТАСКОМБАНК» від 18 січня 2017 року № 21/09-29-398, згідно з якою платіж, який було здійснено згідно квитанції від 06 травня 2015 року на суму 8 165,40 грн був перерахований банком за вказаними у квитанції реквізитами отримувача. За даним платежем уточнень та повернень в банк не надходило. Таким чином, посилання у касаційній скарзі на недоведеність виконання ОСОБА_4 рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року є безпідставним та спростовується наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за грудень 2014 року у сумі 480,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень-грудень 2014 року у сумі 7 800,00 грн, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 243, 60 грн та апеляційної інстанції - у сумі 121,80 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів у сумі 7 800,00 грн. та судових витрат ОСОБА_4 було виконано в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 06 травня 2015 року.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

При новому апеляційному розгляді справи Апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу від 23 червня 2016 року, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року залишено без змін.

Оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_4 було виконано у повному обсязі, а при постановлені Апеляційним судом ухвали від 23 червня 2016 року питання про поворот виконання рішення вирішено не було, ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4 про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року задоволено. Допущено поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 380 ЦПК України 2004 року питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи у позові відмовлено або позовні вимоги задоволено у меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Згідно із частиною першою статті 381 ЦПК України 2004 року якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності.

Аналізуючи зазначені норми права необхідно дійти висновку, що у разі якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява про поворот виконання рішення розглядається судом, у якому перебуває справа.

Установивши, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року було виконано відповідачем у повному обсязі, однак в подальшому скасовано, а при новому розгляді справи набрало законної сили рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог у меншому розмірі, а також те, що судом апеляційної інстанції питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось, справа перебуває у суді першої інстанції, місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо задоволення заяви про поворот виконання судового рішення.

Доводи ОСОБА_3 про те, що питання про поворот рішення апеляційного суду повинен був вирішувати суд апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 381 ЦПК України 2004 року під час нового апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції не вирішував питання про поворот виконання скасованого судового рішення, справа перебувала у суді першої інстанції.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 на те, що матеріали справи не містять доказів про отримання останньою коштів у сумі 7 800,00 грн, оскільки як вбачається з квитанції від 06 травня 2015 року отримувачем вказаної суми коштів є ОСОБА_3, будь-яких доказів неможливості отримати вказані кошти останньою не надано.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 на те, що поворот виконання рішення у справах про стягнення аліментів не допускається, оскільки положення норми частини другої статті 382 ЦПК України 2004 року не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як предметом розгляду зазначеної справи є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України, є відповідальністю за прострочення сплати аліментів.

Вищезазначені доводи касаційної скарги були предметом розгляду апеляційного суду, на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, тому Верховним Судом не беруться до уваги.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року зупинено виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами його перегляду підлягає поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г.І. Усик