Справа № 462/557/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1103/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року в складі судді Ліуша А.І. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,-

встановила:

31.01.2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Вимоги обґрунтовував тим, що з 17 листопада 2005 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Внаслідок різниці у характері, відсутності взаєморозуміння сімейні відносини з відповідачкою поступово почали погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства вон не ведуть. Збереження шлюбу з відповідачкою неможливе. Просив позов задовольнити, шлюб розірвати.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 /АДРЕСА_1/ та ОСОБА_5 /АДРЕСА_2/, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 17 листопада 2005 року, актовий запис № 3585.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 640 /шістсот сорок гривень/ 00 копійок сплаченого судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року виправлено описку допущену в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2018 року, у резолютивній частині рішення при зазначенні дати щодо складання повного тексту рішення вказано «05 березня 2018 року».

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_5, вважає його неправильним та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що її шлюб з позивачем нараховує понад дванадцять років, вважає, що його можна зберегти.

При цьому, суд в оскаржуваному рішенні не зазначив жодного доказу щодо обов'язковості припинення шлюбу, вважає, що копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу не може містити інформації про необхідність припинення такого, а носить суто формальний характер.

На думку апелянта, місцевий суд недотримався вимог закону щодо змісту судового рішення та порушив вимоги процесуального закону під час вирішення справи.

Вважає, що позовні вимоги мають бути відхилені як такі, що не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку про те, що розлад у сім»ї сторін по справі носить стійкий і тривалий характер, збереження сім'ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, тому такий необхідно розірвати.

Крім цього, за наданий судом час для примирення сторони не примирились.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2005 року, реєстрацію якого проведено Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №3585 (а.с. 5).

Спільних дітей в шлюбі у сторін немає.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Добровільність шлюбу - це одна з його основних засад.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу (ч. 1 ст 106 СК України).

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_4 покликався на те, що сімейні відносини між сторонами погіршились з 2014 року, які призвели до припинення між ними подружніх відносин, відповідачка не рахується з його поглядами на життя та ставить свої інтереси вище сімейних. Зазначав, що застосування судом заходів примирення суперечитиме його інтересам.

Відповідач ОСОБА_5 заперечень на позовні вимоги не подавала, просила суд вжити заходи для примирення (а.с. 25).

Колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, фактично на виконання роз'яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України застосовував заходи для примирення подружжя, однак такого не відбулось.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення (п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).

При цьому, відкладаючи розгляд справи з метою надання часу сторонами для примирення, суд першої інстанції не зупиняв провадження у справі, однак таке процесуальне порушення не може свідчити про незаконність оскаржуваного рішення в силу обставин, які між сторонами склались.

Більше того, подаючи апеляційну скаргу та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, відповідач ОСОБА_5 свої доводи з цього приводу зводить виключно до порушень місцевим судом, на її думку, вимог процесуального закону, не зазначаючи при цьому жодних заперечень та спростувань по суті позовних вимог.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з січня 2017 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось, що доводить правильність висновків місцевого.

В судовому засіданні позивач категорично пояснив, що подальше збереження шлюбу та примирення не можливе за жодних обставин, звернув увагу на те, що спільного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують тривалий час.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім'я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечить інтересам позивача, відтак шлюб існує формально, при цьому примушування до такого не допускається.

Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк