Справа № 308/5049/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря: Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року у справі №308/5049/17 (Головуючий: Монич О.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що між сторонами був зареєстрований шлюб 18.11.1995 року і під час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спільне життя позивача з відповідачем не складалося, у сім'ї постійно виникали сварки, спільне господарство не ведуть і шлюб між ними існує лише формально та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідач ОСОБА_1 матеріально сім'ю не забезпечує, не приймає участі у виховані дітей і просила шлюб між сторонами розірвати, дітей залишити проживати разом з нею та стягнути аліменти на утримання дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 18 листопада 1995 року виконавчим комітетом Ірлявської сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області за актовим записом №9, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 травня 2017 року - розірвано.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати із ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. (по 1 500 грн. на кожну дитину), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2017 року і до досягнення ними повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про місце проживання дітей і стягнення аліментів на їх утримання і ухвалити нове рішення у цій частині, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, так як у цій частині постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні, так як позовні вимоги є недоведеними у справі відсутні посилання на докази існування тих обставин на які позивач посилався в позові -, в частині ухилення відповідача від обов'язку утримувати дітей та самостійне несення позивачем усіх витрат по утриманню дітей. Вирішуючи вимогу про залишення неповнолітніх дітей проживати із ОСОБА_2 суд взагалі не зазначив, якою нормою керувався при вирішенні даної матеріально-правової вимоги. Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що сторони проживають в одному житловому приміщенні разом із спільними дітьми.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторонами не оспорено і набрало законної сили у цій частині відповідно до ст.273 ЦПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 і представника Органу опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради - Шатрова В.В., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно 26 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 листопада 1995 року був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Ірлявської сільської ради Ужгородського району складений відповідний запис №09.

Від даного шлюбу народилося троє дітей, і на час розірвання шлюбу двоє є неповнолітніми: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки, відповідач не приймає участь у вихованні та розвитку дітей, не надає матеріальної допомоги та їх утримання, а також зважаючи на встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив такий у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції заслухано думку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., який проживає та бажає проживати разом із матір'ю ОСОБА_2 та знаходиться на її матеріальному забезпеченні.

Згідно висновку Органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому від 26.01.2018 року (а.с.187, 188) на підставі наявних матеріалів та насамперед враховуючи думку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та той факт, що відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, Органом встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з його матір'ю гр.ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою її місця проживання.

Враховуючи висновок Органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому, думку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду про визначення місця проживання дітей разом з матір'ю ОСОБА_2.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой