У х в а л а

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 559/1151/17-ц

провадження № 61-43423 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця у розмірі 28 037 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 22 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі:

14 981 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят одну) грн на лікування та

12 837 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн на поховання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів на поховання спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено, зменшивши їх розмір з 12 837 грн до 10 739 грн, а також у частині судового збору, зменшено його розмір з 635 грн до 499 грн 82 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, в якій, просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу відправити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 28 037 грн, яка станом на 1 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько