ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 725/367/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, головуючий у І-й інстанції - Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» у січні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 24 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н. Згідно з умовами даного договору відповідачу надано кредит в розмірі 500 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки погашення кредиту, однак свої зобов'язання належним чином не виконав. Просило стягнути з відповідача на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 905,15 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

На зазначене рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/29/18 Категорія:27 Доповідач Литвинюк І.М.

застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що відповідно до анкети - заяви від 24 вересня 2012 року відповідач отримав картку для зарахування заробітної плати, що не заборонено приписами ст. 32 ЦК України. Зазначеною анкетою-заявою відповідач погодився з умовами кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищенаведеної анкети-заяви, ОСОБА_2 05 листопада 2014 року, досягнувши повних 18 років, отримав кредитну картку «Універсальна».

На апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зазначає, що з 05 листопада 2014 року кредитну картку «Універсальна» або іншої банківської картки особисто не отримував. А його банківська картка, яка отримана у 2012 році, заблокована та ним не використовувалася. Вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір №б/н від 24 вересня 2012 року, укладений між банком та ОСОБА_2, є нікчемним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на характер наявного спору, у справі підлягає з'ясуванню умови, на яких укладено кредитний договір між сторонами, строк дії кредитної картки, стан виконання сторонами своїх зобов'язань за договором у рамках існування договірних зобов'язань.

У порушення норми ст. 12 ЦПК України, суд першої інстанції не вжив заходів для з'ясування указаних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2012 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80 % річних.

Строк дії кредитної картки, отриманої відповідачем, був встановлений до листопада 2018 року, що стверджується довідкою про видачу кредитних карток (а.с.120), змістом виписки за картковим рахунком (а.с.122-124).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами Правил користування платіжною карткою, у редакції, що була чинною на час укладення кредитного договору, пункту 2.1.1.2.3., пункту 2.1.1.2.4 розділу «Умови використання кредитних карт» передбачалося, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та пролонгується на цей самий строк, якщо сторони не проінформують один одного про припинення дії.

Пунктом 2.1.1.2.12 та пунктом 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що по закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), відповідно до діючих тарифів, при дотриманні клієнтом умов та правил обслуговування карти, передбачених договором. Для отримання нової картки по закінченню строку дії клієнт має звернутися у відділення банку.

У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки. Відповідач отримав кредитну картку на строк до 30 листопада 2018 року, саме цей строк є строком дії договору.

З наданого банком розрахунку (а.с.4), виписки за картковим рахунком (а.с.122-124) вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 30 листопада 2017 року становить 12 905,15 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 477,91 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 536,52 грн, заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 2 800 грн, а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 590,72 грн.

Отже, встановлено, що відповідачем дійсно порушувалися умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, правильність нарахування якої має бути перевірена на предмет відповідності норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо за законом ця форма для даного виду договору не вимагається.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, АТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг».

Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, які, таким чином, отримують доступ до всіх послуг банку.

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції не врахував, що відповідач у 2012 році отримав картку для зарахування заробітної платні про що зазначено в анкеті (а.с. 5 зворот). Кредитну картку «Універсальна» відповідач отримав у листопаді 2014 році, тобто в момент досягнення ОСОБА_2 повноліття. Перша операція по вказаній картці було здійснено 05 листопада 2014 року. Вказані обставини відображені у розрахунку заборгованості та виписці по картрахунку. Також суд не звернув увагу на те, що відповідач укладення кредитного договору не оспорював та з відповідною позовною заявою не звертався. А тому посилання ОСОБА_2 на недійсність даного договору є безпідставним.

Так, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору (наявність рішення суду про визнання даного договору недійсним) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

З огляду на викладене, враховуючи, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 підтвердив те, що ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами та згоден на те, що вони є складовою частиною укладеного між ним та банком договору, апеляційний суд дійшов висновку щодо обов'язковості виконання відповідачем вказаних умов та правил надання банківських послуг, зокрема, щодо сплати тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій.

Твердження відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, є безпідставними, оскільки строк дії картки визначено 30 листопада 2018 року, а з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 22 січня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Так, розрахунком заборгованості (а.с.4), випискою за картковим рахунком (а.с.122-124) доведено, що станом на 30 листопада 2017 року - заборгованість за кредитом становить 477,91 грн.

Відповідно до ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У абз.1 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

За змістом абз.3, 4 п. 28 зазначеної Постанови вказано, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641-642ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

На підставі п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною договору кредиту між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 від 05 листопада 2014 року і що саме ці Умови мав на увазі ОСОБА_2, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідно, досягнення згоди щодо права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку, а тому наведена умова є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання ОСОБА_2 відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб.

У такому разі збільшення процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає наведеним нормам права.

Згідно із п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів.

Колегія суддів вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку у розмірі 34,80 % річних як таку, що була встановлена на момент укладення кредитного договору між сторонами.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню - на суму 330,38 грн. ( станом на 30 листопада 2017 року) - у розмірі нарахованих відсотків на указану дату, з урахуванням відсоткової ставки на час укладення договору та з урахуванням погашених процентів.

Однак не підлягають задоволенню вимоги банку щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час тарифами обслуговування кредитних карт передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням.

Вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафу є подвійною відповідальністю і суперечить статті 61 Конституції України.

З огляду на викладене, з відповідача на користь банку підлягає стягненню тільки пеня.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 видавалось дві кредитні картки. Остання кредитна картка під номером НОМЕР_1 відповідачу була видана 20 листопада 2014 року зі строком дії до кінця листопада 2018 року.

З виписки по рахунках ОСОБА_2 видно, що останній раз він особисто використовував кредитні кошти 01 липня 2015 року.

Стягнення пені на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в межах спеціального строку позовної давності.

З позовною вимогою позивач звернувся в січні 2018 року.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 22 січня 2017 року по 30 листопада 2017 року в сумі 1 000 грн. Вказана грошова сума відповідає розрахунку пені, наданого банком.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2012 року у розмірі 1 808, 28 грн, з яких 477,90 грн - заборгованість за кредитом, 330,38 грн - заборгованість за відсотками, 1 000 грн - заборгованість за пенею.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1 762 грн, а за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2 643 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 617,23 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 травня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2012 року в сумі 1 808 гривень 28 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 477 гривень 90 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 330 гривень 38 копійок, заборгованості за пенею в сумі 1 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 617 гривень 23 копійки у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 27 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.Ю. Половінкіна