Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 320/10208/15

провадження № 61-23970св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Тетяна Анатоліївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кочеткової І. В., Подліянової А. С., від 30 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т. А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву мотивовано тим, що 15 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошових коштів на суму 60 000, 00 грн, з кінцевим терміном погашення 15 червня 2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т.А. Також 15 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Після підписання договору позики ОСОБА_4 надав позивачу номер свого особистого рахунку для повернення коштів, на який позичальник перерахувала 21 000, 00 грн.

18 січня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т. А. і отримав виконавчий напис нотаріуса за № 157, за яким приватний нотаріус звернула стягнення на предмет іпотеки у сумі 62 170, 00 грн, без врахування вже сплачених грошових коштів у розмірі 21 000, 00 грн.

ОСОБА_2 вважає, що при вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус не пересвідчилась у безспірності суми заборгованості за вимогами ОСОБА_4 та не повідомила її про вчинення нотаріальної дії.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 18 січня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 157, вчинений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Чупрун Т. А., про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у складі судді Бахаєва І. М., від 27 липня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано виконавчий напис від 18 січня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за №157, вчинений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т. А., про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, на суму 62 170, 00 грн таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вчиненні оспореного виконавчого напису приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т. А. було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Нотаріус не перевірила безспірності боргу, не врахувала, що стягувач не надав їй документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач звернувся до суду з позовом до неналежного відповідача. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню сторонами є боржник і стягувач, а нотаріус не може бути відповідачем у даному процесі.

У червні 2017 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року та залишити в силі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи. Апеляційним судом було проігноровано наявність порушень з боку приватного нотаріуса, який при складанні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності розміру боргу. Вважає, що саме приватний нотаріус є належним відповідачем у справі, оскільки оскаржуються саме її дії.

07 липня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

01 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Т. А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

14 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 (від імені якої діяла ОСОБА_5) за договором позики грошових коштів від 15 березня 2011 року на суму 60 000, 00 грн без сплати відсотків зі строком повернення до 15 червня 2011 року, у цей же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (від імені якої діяла ОСОБА_5) укладено договір іпотеки, предметом якого було належне іпотекодавцю - ОСОБА_2 майно: жилий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Чехова, 9 (а.с. 6, 192-194).

Приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Чупрун Т. А. 18 січня 2012 року, за заявою кредитора, був вчинений виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_4 у розмірі 62 170, 00 грн, з яких: заборгованість за сумою позики 60 000 грн, нараховані 3% річних за весь час прострочення - 1 070, 000 грн та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 100, 00 грн (а.с. 7).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Відповідно до статті 26 ЦПК України, 2004 року, особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України, 2004 року, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (стаття 35 ЦПК України, 2004 року).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

При вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України, 2004 року, не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з даним позовом, вказувала про наявність спору між позичальником та позикодавцем щодо розміру заборгованості за договором позики та просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із незгодою із сумою боргу.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заявлених вимог, вірно вказав про те, що відповідачем у даній справі є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, який вважає суму боргу, визначеною у виконавчому написі, правильною. Отже, особою, прав і інтересів якої безпосередньо стосується спір, є позичальник за договором позики. Приватний нотаріус залучається до розгляду таких справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційним судом при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ф. Хопта

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк