Справа № 368/1688/18
провадження № 2/368/714/18
Рішення
Іменем України
"20" грудня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого судді Шевченко І.І.
за участю секретаря судового засідання Назаренко А.І.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача адвоката Матюшенкова Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
в с т а н о в и в :
позивач просить суд постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської області аліменти на її користь на утримання дитини, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини, обґрунтовуючи позов наступним.
09 червня 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 29, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.
Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає спільно з нею та перебуває на її утриманні. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про її народження та довідкою сільської ради.
На даний час шлюб з відповідачем розірваний за рішенням Кагарлицького районного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 368/1264, з відповідачем вона спільного господарства та сімейного бюджету не веде, проживають в різних населених пунктах району.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Про те, відповідач на даний час участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги їй не надає і їй приходиться її утримувати самій.
Дитина має ряд хронічних захворювань, які вказані у медичній документації та підтверджуються відповідною випискою, як то хронічний гастродуодиніт, диспензія жовчевивідних шляхів, і в зв`язку з чим, згідно медичного висновку потребує медичного обстеження, лікування та санаторного оздоровлення, а відтак потребує додаткових фінансових витрат.
Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або] натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач працездатний, працює та отримує заробітну плату, на своєму утриманні других дітей, аліментними зобов`язаннями не обтяжений, непрацездатних батьків чи інших осіб, не має, а відтак може фінансово утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідач та його представник позовні вимоги позивача визнають частково, обґрунтовуючи своє заперечення наступним. Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", ст. 183 СК України було доповнено частиною 5, наступного змісту: "Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину". Отже, із прийняттям Закону № 2037-VIII, розмір аліментів, який стягується з одного із батьків є законодавчо врегульований, та який на двох дітей, складає 1/3 частин доходу, в той час коли позивач просить стягувати з відповідача вказаний розмір аліментів на одну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 82 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також слід зазначити, що відповідач є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.11.2006 року. Згідно довідки про склад сім`ї, в даному будинку зареєстровані: відповідач; мати відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати відповідача є постраждалою внаслідок ЧАЕС 2-га категорія, а також є пенсіонером, яка наразі ніде не працює та має хворобливий стан. Разом із цим, відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В той же час, аліменти в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку відповідача на одну дитину, не відповідає ч. 9 ст.7 СК України, оскільки такий розмір відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, встановлюється на двох дітей. Відносно твердження позивача стосовно додаткових фінансових витрат на лікування дитини, то тут слід зазначити наступне. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи викладене вище, позивач не позбавлена права додатково звертатися до суду про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини, які в силу ст. 185 КК України, не включаються у встановлений судом розміром аліментів.
Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований 09 червня 2000 року відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 29.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.09.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Зеленоярської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 27.11.2018 року вбачається, що дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з позивачем та знаходяться на утриманні позивача.
Проте, вказана довідка частково не відповідає дійсності, оскільки відповідачем надано квитанції про сплату аліментів на чотирьох чеках ще до подачі позову до суду, а також надано квитанцію про сплату коштів за окуляри.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.04.2016 року виданої Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , встановлено, що відповідач має статус учасника бойових дій.
Доказів перебування у відповідача на утриманні його матір суду надано, але недостатньо, оскільки у виписці із медичної документації вбачається місце проживання ОСОБА_5 в м. Узин Білоцерківського району, тому до уваги дана обставина судом не приймається.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.1 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, і водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року - 1944 гривні, з 01 грудня - 2027 гривень.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідач в обґрунтування своїх доводів посилається на положення ч. 5 ст. 183 СК України, якою визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Аналогічне положення закріплене у п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.
У частині 2 статті 161 ЦПК України визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій розсуд.
Позивач заявила більші вимоги, ніж визначені у ч. 5 ст.183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Однак, жодного належного обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у такому заявленому розмірі (1/3 частки доходу відповідача) позивач у позовній заяві не навела і суду не надала.
Окрім того, твердження позивача, що таких розмір аліментів вона визначила тому, що дитина хворіє, тому потребує кошти на оздоровлення, але підтвердити вказане твердження до суду не надала, а виписка з медичної картки лише є випискою про стан здоров`я протягом життя, та не є підтвердженням того, що дитина потребує санаторного лікування чи інших додаткових витрат.
Виходячи із наведених норм законодавства, принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей та фактичних обставин справи, суд вважає, що сума аліментів на рівні ј частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме потребам дитини у її матеріальному забезпеченні згідно їх віку, узгоджується із закріпленими у ч. 9 ст. 7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, а тому саме такий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, вимоги позивача слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню.
Звільнити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від сплати судового збору на підставі п. 16 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 07.04.2016 р.
На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ј частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.
Звільнити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від сплати судового збору на підставі п. 16 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 07.04.2016 р.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26.12.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко