Провадження № 2/200/1106/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що відповідно до заповіту, складеного 12 березня 2015 року, його тітка ОСОБА_4 заповіла йому усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті. ОСОБА_4 померла 28 січня 2016 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири № 1 за адресою ж/м Тополя-3, буд. 55 корп. 1, яка належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29 грудня 2014 року. Позивач звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки тітка за життя не здійснила державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

З урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 31.10.2016 року, позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру № 1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, що складається з: 1 коридор, 2 вбудована шафа, 3 ванна кімната, 4 вбиральня (поєднана), 5 кухня, 6 1-а кімната, 7 2-а кімната, лоджії, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 28 січня 2016 року.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 04 листопада 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями справу передано для подальшого розгляду судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не зявився, його представник надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив

Відповідач ОСОБА_2 міська рада 06.01.2017 року надав письмові заперечення на позовну заяву, де зазначив, що міська рада не порушувала прав позивача, він не надав доказів звернення до відповідача щодо вирішення питання, яке є предметом спору, право власності спадкодавця у встановленому законом порядку не зареєстровано, тому це право не є таким, що увійшло до спадкової маси. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Встановлено, що 12 березня 2015 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно з яким вона заповіла усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3

28 січня 2016 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 669269.

Згідно спадкової справи, копія якої надана третьою особою на запит суду, 15 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

Згідно довідки КП «Жисервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 10.03.2016 року, ОСОБА_4 проживала за адресою ж/м Тополя-3АДРЕСА_2, станом на день смерті була зареєстрована одна.

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_3 від 05 серпня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя-3АДРЕСА_3, в звязку з відсутністю реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно і Державному реєстрі речових прав на вказану квартиру.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 грудня 2014 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4 на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, будинок № 55, корпус № 1АДРЕСА_4.

Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває право на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Таким чином, ОСОБА_4 набула права власності на спірну квартиру шляхом її приватизації, але не зареєструвала це право власності у встановленому законом порядку

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав, нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4)виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11)заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру № 1, загальною площею 50,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, що складається з: 1 коридор, 2 вбудована шафа, 3 ванна кімната, 4 вбиральня (поєднана), 5 кухня, 6 1-а кімната, 7 2-а кімната, лоджії, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 28 січня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску