Справа № 603/141/18
Провадження №2/603/125/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.07.2006 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували в Бертниківській сільській раді, актовий запис №2.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Згідно рішення Монастириського районного суду від 22.09.2015 року (Справа №603/575/15-ц), вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дітей - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 450 грн. на дитину щомісяця та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 350 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Також, позивач в позовній заяві зазначає, що на час розгляду справи про стягнення аліментів в 2015 році, відповідач ніде не працював і мав нерегулярний дохід, у звязку з чим суд присудив аліменти у твердій грошовій сумі. На даний час відповідач є здоровою працездатною особою, що надає йому можливість працювати та заробляти гроші, а тому просить змінити спосіб стягненн аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів його заробітку і доходу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, представником позивача подана заява про розгляд справи в відсутності представника позивача та позивача, позовні вимоги визнають повністю та погоджуються сплачувати аліменти.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі який був розірваний рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/574/15-ц від 22.09.2015 року.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №170915, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 30.01.2013 року та дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №170914, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 30.01.2013 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД №125139 від 06.12.2015 року позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище з «Галка» на «Хробатенко».

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/575/15-ц від 22.09.2015 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн. на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та 450 грн. на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця, починаючи з 21.08.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина та дочки одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби їх лікування, відвідування необхідних гуртків, діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України..

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом України в правовій позиції, викладеній в постанові за № 143 цс 13 від 05.02.2014 року.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів згідно позовних вимог, суд, приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що з моменту ухвалення рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.09.2015 року суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що визначений розмір аліментів у сумі 350 грн. та 450 грн. щомісячно суттєво порушує інтереси як позивача, на утриманні якої перебувають діти, так і самих дітей, стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, який працює (може працювати), дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини, що є підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих з відповідача у твердій грошовій сумі, на аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку і доходу щомісячно, даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на проживання та утримання дітей саме позивачем.

Крім вищевказаного, суд, при зміні способу стягнення аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/575/15-ц від 22.09.2015 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дітей, а тому підлягає збільшенню (зміні).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у змінений спосіб з дня звернення до суду, суд зазначає, що згідно розяснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо визначення початку строку стягнення аліментів, слід враховувати, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/575/15-ц від 22.09.2015 року, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Змінити призначений за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.09.2015 року по справі №603/575/15-ц розмір (спосіб стягнення) аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 на утримання дітей в твердій грошовій сумі 350 грн. на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та 450 грн. на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця, починаючи з 21.08.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

3. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (паспорт серії МС 139985, ІПН НОМЕР_1) проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ІПН НОМЕР_2, НОМЕР_3), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на дітей щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до Закону.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_7