У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23.08.2018 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з коштів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з коштів.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови Старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 22.05.2018 року про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №53784377 в частині накладення арешту на кошти, які знаходилися на рахунку №7300 у АТ Укрсиббанк.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду.

Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо зняття арешту з коштів , які знаходилися на рахунку №7300 у АТ Укрсиббанк.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Із аналізу ст.150 ЦПК України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо повязаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Разом з тим як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з коштів накладений постановою Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у межах виконавчого провадження.

Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого уду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначені ст.ст.149-153 ЦПК України.

Так, ч.1ст.152 ЦПК України передбачає право суду забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії та інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

При цьому згідно до п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Таке питання вирішується судом у порядку забезпечення позову, яким боржник оскаржує виконавчий документ.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову (скарги) при оскарженні виконавчого документа.

Разом з тим як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з коштів накладений постановою Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у межах виконавчого провадження. Водночас позивач не оскаржує виконавчий документ.

Належних та допустимих доказів для задоволення заяви про забезпечення позову, матеріали заяви не містять.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови державного виконавця.

Окрім того, захід забезпечення позову , який просить вжити позивач не відповідає і не є співрозмірним заявленим позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.151-153 , 208-210, 294 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з коштів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3