Номер провадження: 22-ц/785/20/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Лукічни про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Лукічни про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Лукічни на користь публічного акціонерного товариства «»Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3990959,89 гривень (три мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот пятдесят девять) гривень 89 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Лукічни у рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 рокуу частині незаконного залучення ОСОБА_2 в якості відповідача по справі та у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 3 990 959 гривень 89 копійок.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4, був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 350000,00 дол. США з розрахунку 13% річних на строк з 27.07.2007 року по 27.07.2017 року.

В якості забезпечення виниклого зобовязання, між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 126884 від 27.07.2007 року, згідно якого, поручитель ОСОБА_2 зобовязалась перед кредитором відповідати за виконання позивальником ОСОБА_4 усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 0 від 27.07.2007 року.

Такі ж умови містять договори поруки № 126701 від 27.07.2007 року, № 126660 від 27.07.2007 року укладені з ОСОБА_6 Лукічною, ОСОБА_5.

Судом, зокрема з розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору, в частині своєчасної сплати заборгованості, у звязку з чим, у ОСОБА_4 та у поручителів, які поручились за виконання зобовязання з боку ОСОБА_4 виникла заборгованість в розмірі 399095,89 гривень, яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 2570403,73 гривні, з яких прострочена заборгованість 2570403,73 гривень, сума заборгованості за відсотками 1420556,16 гривень, з яких прострочена заборгованість - 807966,30 гривень.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, відповідно до вищезазначеного договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора у зобовязанні, яке виникло між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 27.07.2007 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд вірно виходив з того, що позивачем підтвердженно той факт, що зобовязання за кредитним договором № 0 від 27.07.2007 року не виконуються належним чином, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З таким твердженням суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про солідарне стягнення цієї заборгованості одночасно з боржника і трьох поручителів, виходячи з наступного.

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачають, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки, як в даному випадку, на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч.3 ст.554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною.

Отже, стягуючи з боржника і трьох поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч.3 ст.554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки з поручителями ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, між ними не виникло солідарної відповідальності, а у кожного з поручителів виникла солідарна відповідальність тільки з боржником ОСОБА_4

Таким чином, ні нормами закону ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, на що було наголошено в правовій позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-35цс15.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було належним чином повідомлено боржника та поручителів про зміну кредитора у зобовязанні, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої статті 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення боржника про заміну сторони в зобов'язанні не є підставою вважати рішення суду першої інстанції незаконним.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржниця ОСОБА_2 є неналежним поручителем по справі, оскільки не була присутня при укладенні договору поруки є неспроможними, оскільки нічим не підтверджені.

При цьому, доводи апеляційної скарги про незаконне стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та усіх трьох поручителів знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального права судове рішення, підлягає зміні в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 І, ОСОБА_6 в солідарному порядку.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року змінити в частині стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 27.07.2007 року на загальну суму 3990959,89 гривень (три мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот пятдесят девять) гривень 89 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 27.07.2007 року на загальну суму 3990959,89 гривень (три мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот пятдесят девять) гривень 89 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 Лукічни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 27.07.2007 року на загальну суму 3990959,89 гривень (три мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот пятдесят девять) гривень 89 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.07.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_7