Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа 750/7492/17

провадження № 61-3636св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - державне підприємство «Національні інформаційні системи»,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства «Національні інформаційні системи» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 жовтня 2017 року у складі судді Литвиненко І. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Кузюри Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «Національні інформаційні системи»), третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними.

Позов мотивований тим, що згідно з пунктом 3.1.3 Договору про надання послуг з підключення забезпечення технічної підтримки користування Єдиними та Державними реєстрами від 16 березня 2017 року, передбачено обов'язок ДП «Національні інформаційні системи», організувати надання послуг електронного цифрового підпису позивачу, як нотаріусу. Відповідач через те, що прізвище позивача у свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю записане «ОСОБА_3», а в паспорті «ОСОБА_3», надав йому ключ як для фізичної особи, який не давав позивачу права доступу, як нотаріусу до державних реєстрів. Унаслідок відсутності належного ключа ЕЦП у позивача була втрачена технічна можливість доступу до державних реєстрів у зв'язку з відмовою відповідача в односторонньому порядку від виконання договірних зобов'язань. Між позивачем і третьою особою 07 квітня 2017 року було укладено договір щодо внесення інформації до реєстру та договір про внесення змін до договору від 05 травня 2017 року. Відповідач без пояснення причин не надав доступу приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 для внесення інформації.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірними дії ДП «Національні інформаційні системи» щодо відмови у наданні реєстратору - приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, з яким позивач уклав договір щодо внесення до Єдиного реєстру відомостей про витрачені бланки приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, доступу до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірними дії ДП «Національні інформаційні системи» щодо відмови у наданні доступу реєстратору - приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 для внесення інформації про використані спеціальні бланки нотаріальних документів приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів на підставі договору, укладеного між приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 07 квітня 2017 року, зі змінами від 05 травня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у позивача тимчасово відсутній доступ до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, а відповідач, незважаючи на наявність договору, укладеного між приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 неправомірно відмовив у наданні ОСОБА_4 доступу щодо внесення до зазначеного реєстру інформації про використані спеціальні бланки нотаріальних документів приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3

У січні 2018 року до суду надійшла касаційна скарга ДП «Національні інформаційні системи», у якій воно, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували положення Порядку введення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, не дослідили та не надали оцінку доводам відповідача, що призвело до неповного з'ясування фактичних обставин справи.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу відхилити.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року справу № 750/7492/17 призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Згідно з пунктом 2.11 Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2009 року № 2053/52.11 (далі - Порядок), контори, архіви, приватні нотаріуси, які не мають власних систем доступу (або у яких тимчасово відсутній доступ) до Єдиного реєстру, здійснюють унесення до нього відомостей про витрачання бланків та недійсні бланки шляхом подання заяв установленого зразка (додаток 5) реєстратору, з яким укладено договір щодо внесення інформації до Єдиного реєстру. Заяви подаються реєстратору в день витрачання бланка або виявлення його недійсності. Реєстратор вносить до Єдиного реєстру відомості про витрачання бланків та недійсні бланки протягом одного дня з моменту отримання заяви.

Відповідно до пункту 6 Порядку надання ідентифікаторів доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2015 року № 2586/5, тимчасове блокування та анулювання доступу до реєстрів у випадках передбачених законом, здійснюється технічним адміністратором реєстрів (ДП «Національні інформаційні системи») на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу, оформленого відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 2.2 статуту ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2015 року № 1884/5, предметом діяльності ДП «Національні інформаційні системи» є технічне та технологічне забезпечення створення, запровадження, експлуатація програмно-інформаційних комплексів системного ведення державних реєстрів тощо.

Суд установив, що 05 жовтня 2015 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 звернувся до ДП «Національні інформаційні системи» із заявою про приєднання до Договору про надання послуг з підключення та забезпечення технічної підтримки користування єдиним та державними реєстрами.

07 квітня 2017 року між приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_4 укладено договір про внесення інформації до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.

Згідно з листом ДП «Національні інформаційні системи» від 04 травня 2017 року № 2061/08.2-15, адресованим приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, договір містить розбіжності з положеннями п. 2.5 Порядку, відповідно до якого укладений договір, і підприємство змушене утриматись від надання технічної можливості приватному нотаріусу ОСОБА_4 для внесення до Єдиного реєстру відомостей щодо використання позивачем бланків, передбачених додатком 5 до Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2009 року № 2053/5.

05 травня 2017 року між приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору про внесення інформації до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 07 квітня 2017 року.

Згідно з листом ДП «Національні інформаційні системи» від 23 червня 2017 року, адресованим приватному нотаріусу ОСОБА_3, вичерпна відповідь при вирішенні питання щодо надання технічної можливості приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вносити інформацію про використання позивачем спеціальних бланків нотаріальних документів, що передбачено договором про внесення інформації до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, була надана листом ДП «Національні інформаційні системи» від 04 травня 2017 року № 2061/08.2-15.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч пункту 2.11 Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2009 року № 2053/52.11, неправомірно відмовив у наданні приватному нотаріусу ОСОБА_4 технічної можливості внесення до Єдиного реєстру відомостей щодо використання бланків позивачем як приватним нотаріусом.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача як технічного адміністратора реєстрів, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, отже, справа належить до компетенції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 27 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Ураховуючи викладене, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга ДП «Національні інформаційні системи» підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 389, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Національні інформаційні системи» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2017 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання дій неправомірними закрити.

Повідомити ОСОБА_3, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. І. Крат

В. П. Курило