Справа № 538/220/18
Провадження № 2/538/202/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Бондарь В.А.,
при секретарі Волошиній Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиці Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
07.06.2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позовна заява не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України; що вказаний договір є нікчемним; що збільшення процентної ставки по кредиту з боку банку є протиправним, просив не стягувати з нього штрафи, застосувати загальні та спеціальні строки позовної давності.
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»подав 02.07.2018 року електронною поштою відповідь на відзив в якому зазначив, що підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, та засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з"явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов"язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.11.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо
прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві ( а.с.6).
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".
Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід"ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 13 зворотній бік).
Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов"язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.
Відповідно п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.
Згідно п. 1.1.3.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.
Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов"язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, згідно якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
Відповідно дост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу.
Суд враховує, що відповідачем сплачено частину боргу в розмірі 4310,00 грн., про що свідчить надана відповідачем квитанція від 30.03.2018 року ( а.с. 51).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних.
Суд погоджується з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом на поточну і прострочену заборгованість за період до 30.08.2014 року в загальному розмірі 578 грн. 88 коп. (згідно розрахунку).
Однак, судом встановлено, що починаючи з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року банком неправильно, в рахунок збільшення, розраховано суму відсотків за користування кредитом, а саме нараховані суми відсотків по поточній і простроченій заборгованості не відповідають вказаним в розрахунку сумам кредиту з простроченої і поточної заборгованості.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".
Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід"ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 13 зворотній бік).
Протягом дії договору банк двічі підвищував відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року - до 34,80% річних, з квітня 2015 - до 43,2 % річних. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року, 15.03.2015 року, але підтвердження відповідачем отримання повідомлень позивачем не надано.
Разом з тим, фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок (34,80% річних, 43,2 % річних).
В розумінні ст. 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), а тому суд виходить з того, що базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (ч. 2 ст. 550 ЦК України).
Суд не погоджується із нарахуванням відповідачу відсотків у подвійному розмірі, оскільки в наданому банком примірнику Умов та правил надання банківських послуг, зазначені положення не передбачені, докази про ознайомлення відповідача з наказами банком про збільшення відсоткової ставки не надані. Крім того, умови про застосування до відповідача подвійної відсоткової ставки не зазначені і в самому розрахунку заборгованості банку.
Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки та формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом розраховується наступним чином:
1) за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року (212 днів):
1864,64 грн. х 34,80 % / 360 днів х 212 днів = 382,12 грн. (поточні відсотки);
81,06 грн. х 34,80 % / 360 днів х 212 днів = 16,61 грн. (прострочені відсотки).
2) за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року (275 днів):
1864,64 грн. х 43,20 % / 360 днів х 275 днів = 615,33 грн. (поточні відсотки);
81,06 грн. х 43,20 % / 360 днів х 275 днів = 26,74 грн. (прострочені відсотки).
3) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року (366 днів):
1864,64 грн. х 43,20 % / 360 днів х 366 днів = 818,95 грн. (поточні відсотки);
81,06 грн. х 43,20 % / 360 днів х 366 днів = 35,60 грн. (прострочені відсотки).
4) з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року (365 днів):
1864, 64 грн. х 43,20 % / 360 днів х 365 днів = 818,95 грн. (поточні відсотки);
81,06 грн. х 43,20 % / 360 днів х 365 днів = 35,60 грн. (прострочені відсотки);
5) за період з 01.01.2018 року по 29.01.2018 року (29 днів):
1864,64 грн. х 43,20 % / 360 днів х 29 днів = 64,89 грн. (поточні відсотки);
81,06 грн. х 43,20 % / 360 днів х 29 днів = 2,82 грн. (прострочені відсотки).
Всього сума відсотків за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню, складає 3396,49 грн. (578,88 + 382,12+16,61+615,33+26,74+818,95+35,60+818,95+35,60+64,89+2,82 = 3 396,49 грн.).
Щодо кредитного ліміту суд фіксує.
В анкеті-заяві клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити або анулювати) кредитний ліміт.
Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.
Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування, відповідачу змінювався кредитний ліміт: 01.03.2014 року 2000 грн.
Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.
Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписання чека (розрахунок через POS- термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.
При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта ( сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті, тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.
Враховуючи вищевикладене, обставини, на які відповідач посилається в відзиві є необґрунтованими та не відповідають дійсності.
Щодо посилань відповідача про застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних спірних правовідносин суд зазначає.
Закон України «Про захист прав споживачів» визначає поняття споживчого кредиту, а саме: споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Тобто, відповідач в даних правовідносинах помилково посилається на вищевказаний закон.
Щодо стягнення з відповідача штрафів, як подвійної відповідальності за одне і те саме порушення, суд заначає слідуюче.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина другастатті 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Судом встановлено, що у розрахунку заборгованості наданої позивачем відсутнє нарахування пені відповідачу, як міри цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязань за договором.
Тому суд не може прийняти до уваги твердження відповідача щодо покладення на нього подвійної відповідальності за одне і те саме порушення (пені і штрафів), та вважає за потрібне стягнути з нього штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1431,76 грн.
Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, про які відповідач вказав у відзиві, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов"язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.
Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.
З матеріалів справи встановлено, що кредитна картка була отримана ОСОБА_1 25.11.2013 року зі строком дії до 07.2017 року. Відповідно до положень ст.ст. 257, 261 ЦК України, за вимогами щодо повернення кредиту в повному обсязі строк позовної давності починає перебіг зі спливом останнього дня місяця дії картки, у даній справі строк позовної давності закінчується у липні 2020 року.
Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що з позовом до відповідача про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд 26.02.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст. 629 ЦК УКраїни). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, судом встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві ( а.с.6).
Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в документі: в заяві позичальника. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві.
Як вбачається, в даному випадку анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» була особисто заповнена відповідачем та підписана ним. Кредитні кошти були надані позичальнику та використовувалися ним протягом тривалого часу. 30.03.2018 року відповідачем в добровільному порядку було сплачено частину боргу в розмірі 4310,00 грн., про що свідчить квитанція від 30.03.2018 року ( а.с. 51). Зазначене дає підстави вважати, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов кредитування.
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо
прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Таким чином, ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними.
Про виконання банком своїх зобов"язань за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів, у розмірі встановленому договором, свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1, в якій поміж іншого зафіксовані операції щодо руху грошових коштів - видачі готівки, здійснення платежів, перерахування грошових коштів, тощо.
У відповідності до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.11.2013 р. в розмірі 2963, 95 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1945,70 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 396,49 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1431,76 грн., врахувавши суму сплачену відповідачем в розмірі 4310 грн.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 170,91 грн., стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 536, 549, 610, 612, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Лохвицького
районного суду ОСОБА_2