Справа № 503/1595/17
Провадження № 2/503/44/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення. В позові зазначив, що з жовтня 2011 року був призначений на посаду лікаря-стоматолога в КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області. На виконання розпорядження голови Кодимської РДА №144/А-20 від 04.04.2017 року наказом №60 §8 від 21.04.2017 року "Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ". До переліку ввійшла посада лікаря-стоматолога і наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" №20 §3 від 25.07.2017 року позивача було звільнено з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, в з в'язку з чим просив визнати незаконним наказ КУ "Кодимська ЦРЛ" від 21.04.2017 року за №60 §8 та наказ №20 §3 від 25.07.2017 року, поновити його на роботі на посаді лікаря-стоматолога в лікарні с.Загнітків Кодимської ЦРЛ та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначив, що вважає своє звільнення незаконним так як має переважне право на залишення на роботі, оскільки на його утриманні двоє неповнолітніх дітей 2010 та 2012 років народження. Крім того, вказав, що має тривалий безперервний стаж роботи, та достатній рівень кваліфікації, на підтвердження чого надав сертифікати про участь у науково-практичній конференції "Сучасні аспекти діагностики, лікування та профілактики стоматологічних захворювань" від 30.06.2016 року та сертифікат про участь у роботі навчального циклу семінарів у форматі телемостів від 10.11.2016 року. Наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що позивачу було надано під особистий підпис Попередження про майбутнє звільнення та запропоновано переведення на роботу на умовах неповного робочого часу (0,5 ставки стоматолога), однак позивач відмовився від отримання попередження. Зазначив, що трудовий стаж позивача становить 8 років у порівнянні з стоматологами, які залишились працювати, трудовий стаж яких складає більше 16 років. Крім того, ОСОБА_1 був звільнений з посади лікаря-стоматолога на виконання Розпорядження Кодимської РДА №144/А-2017 від 04.04.2017 року та Наказу по КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року. Зазначений наказ був оскаржений первинною профспілковою організацією Комунальної установи "Кодимська ЦРЛ". Рішенням Кодимського районного суду у справі №503/1364/17 від 02.04.2018 року в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу по КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю вимог. В зв'язку з цим просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 17.10.2011 року прийнятий до КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області на посаду лікаря стоматолога.

Розпорядженням голови Кодимської РДА №144/А-2017 від 04.04.2017 року головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" зобов'язано привести у відповідність штатний розпис КУ "Кодимська ЦРЛ" до бюджетного законодавства та затвердженого фонду оплати праці в частині медичної субвенції. Наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ" станом на 21.07.2017 року. На виконання зазначеного розпорядження голови Кодимської РДА та наказу головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ", позивача ОСОБА_1І звільнено наказом №20 §3 від 25.07.2017 року з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Первинна профспілкова організація КУ "Кодимської ЦРЛ" звернулася до суду з позовом до адміністрації КУ "Кодимська ЦРЛ" про визнання незаконним наказу №60 §8 від 21.04.2017 року "Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" та скасування його. Рішенням суду у справі №503/1364/17 від 02.04.2018 року у задоволенні позову первинної профспілкової організації комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня» Одеської області до адміністрації комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня»» Одеської області про визнання незаконним наказу та скасування наказу відмовлено в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю вимог. Рішення набрало чинності 02.05.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше встановлено законом.

Відтак, враховуючи, що стороною в справі №503/1364/17 була КУ "Кодимська ЦРЛ", то обставини щодо законності наказу №60 §8 від 21.04.2017 року "Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" не доказуються.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу(статті 40,41).

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч.3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших-працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На виконання наказу по КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року та у відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України позивачу було надано під особистий підпис Попередження про майбутнє звільнення та запропоновано переведення на роботу на умовах неповного робочого часу (0,5 ставки стоматолога), однак позивач відмовився від отримання попередження, що підтверджується актом від 23.05.2018 року.

Наказом №20 §3 від 25.07.2017 року позивача звільнено з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, позивач ОСОБА_1 зазначає, що має переважне право на залишення на роботі, посилаючись на те, що він має тривалий безперервний стаж роботи та достатній рівень кваліфікації, на підтвердження чого надав сертифікати про участь у науково-практичній конференції "Сучасні аспекти діагностики, лікування та профілактики стоматологічних захворювань" від 30.06.2016 року та сертифікат про участь у роботі навчального циклу семінарів у форматі телемостів від 10.11.2016 року.

Однак з такими твердженнями суд не може погодитис, оскільки доказами про більш високу кваліфікацію є документи про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації (більш високого ступеня освіти за відповідною галуззю знань і спеціальністю), про винаходи і раціоналізаторські пропозиції тощо.

Твердження позивача про те, що він мав переважне право на залишення на роботі у зв'язку з тим, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, також є хибними, оскільки відповідно ч. 2 ст. 42 КЗпП України таке право у позивача виникало б лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації у порівнянні з іншими працівниками.

З огляду на зазначене, суд при ухваленні даного рішення приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконними наказів КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року та №20 §3 від 25.07.2017 року, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними, відтак задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення..

Повне рішення суду складено 25 вересня 2018 року.

Суддя Б.С. Сердюк