Справа № 419/805/18
Провадження № 2/419/251/2018
04 липня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря Московченко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 07.03.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.03.2014 року та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1762 грн, які були сплачені ним при предявленні позову до суду.
Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, просила суд розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у жодне судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується судовим викликом розміщенним безпосередньо на офіційній сторінці Новоайдарського районного суду Луганської області веб-порталу судової влади України (а.с.48), що відповідає вимогам п.19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенцію ратифікованоЗаконом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р.) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку».
Верховний Суд України у листі від 25 січня 2006 року № 1-5/45 зазначає, що «критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів». Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Суд приходить до висновку, що відповідач, який повторно не прибув у судове засідання без поважних причин, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.
Під зловживанням правом розуміють особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих вчинках суб'єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.
Відповідно до 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 07.03.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.7).
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до 610 ЦК України, порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Згідно з копією паспорта громадянина України, серії ЕН № 925686, виданий 10.07.2013 року Новоайдарським РС УДМС України в Луганській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно з розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», є населеним пунктом на території якого здійснюється антитерористична операція.
Отже, мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями накладається відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року і застосовується до боргових сум заборгованості за кредитним договором, які виникли після 14 квітня 2014 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що пеня та/або штраф за період з 14 квітня 2014 року, яка була нарахована на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягає.
На підтвердження правомірності нарахування пені суду представлений розрахунок, в якому в єдиній в графі зазначено сума комісії та пені, без зазначення окремо комісії та окремо пені.
Так як, позивачем не надано відомостей щодо дати нарахування суми штрафів, а тому суд вважає, що фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу в період проведення антитерористичної операції та не підлягають стягненню згідно норм вищезазначеного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Суд зауважує, що розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, які позивач зобов'язаний був роз'яснити суду. Суд не є фахівцем в банківських розрахунках, а тому за відсутності відповідних фахових роз'яснень позбавлений можливості самостійно перевірити та визначити розмір заборгованості окремо пені та комісії.
З вказаних вище підстав суд вважає, що позов в зазначеній частині є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. З тієї ж підставі є необґрунтованим позов в частині стягнення комісії.
Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки, відповідач у судове засідання не зявився та не надав жодного доказу на спростування обставин, які викладені представником позивача та підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, в частині стягнення основної заборгованості за кредитом та відсотків.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, при предявленні позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір у сумі 1762 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 16, 259, 525, 530, 551, 610, 611, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 82, 141, 263, 264, 265, 268, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: В. Б. Мартинюк