АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 643/14933/16-ц (категорія: договірні)

Провадження № 22ц/790/2167/18

02 липня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року (суддя - Єрмак Н.В.)

у цивільній справі (№ 643/14933/16-ц) за позовом ОСОБА_3 до Концерну «ЧЗ-ХОЛДІНГ» дочірне підприємство «Житлово-Експлуатаційне Управління»

про зобов'язання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом Концерну «ЧЗ-ХОЛДІНГ» дочірне підприємство «Житлово-Експлуатаційне Управління» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив зобов'язати Концерн «ЧЗ-ХОЛДІНГ» дочірне підприємство «Житлово-Експлуатаційне Управління» виключити із суми заборгованості ОСОБА_3 заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій заборгованість попереднього власника квартири, що виникла за період часу до 06.07.2015 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав що, він з 2013 року є власником квартири АДРЕСА_1. На момент набуття права власності на квартиру в ній самовільно проживали попередні власники. Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01.10.2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знято з реєстраційного обліку та виселено з вказаної квартири, яких 06.07 2015 року примусово виселено зі спірної квартири. В зв'язку з чим, вважає, що до 06.07.2015 року він фактично не користувався квартирою та не отримував послуг, які надавав відповідач.

27.04.2017 року Концерн «ЧЗ-ХОЛДІНГ» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» звернулося з зустрічним позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги та індекс інфляції за період з 01.09.2014 року по 01.11.2017 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 6816,18 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування зустрічного позовуКонцерн «ЧЗ-ХОЛДІНГ» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» посилалось на те, що ОСОБА_3 є власником квартири № 224 по вул. Сердюка в м. Харкові з 22.10.2012 року і згідно ст. 322 ЦК України зобов'язаний брати участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов Концерну «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2014 року по 01.11.2017 року в сумі 2951 69 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині зустрічного позову суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволені позовних вимог Концерну «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» відмовити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року у справі за № 643/17219/13-ц було встановлено той факт, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_2, з моменту набуття ОСОБА_3 права власності на цю квартиру, чинили перешкоди у здійснені ним права власності на майно, оскільки мешкали в квартирі, яка належить йому на праві власності. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2015 року у справі № 643/17219/13-ц заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року було залишено без змін.

Таким чином він не мав фактичного доступу до квартири АДРЕСА_3, яка належить йому на праві власності, та незалежно від свого бажання, не мав можливості отримувати і не отримував комунальні послуги, які надавав відповідач.

06 липня 2015 року особи, які неправомірно займали зазначену в позові квартиру, були примусово виселені старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Погосян Вікторією Варужанівною, в ході примусового виконання виконавчих листів №643/17219/13-ц, виданих 07 травня 2015 року Московським районним судом м. Харкова.

Підставою для відмови у позові стало застосування судом ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якої невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Вказана норма права, на думку скаржника, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в даному випадку не мало місце добровільне невикористання або відмова від використання житлового приміщення, оскільки він жодним чином добровільно не відмовлявся від правомочності користуватись належним йому майном.

Тобто до 06.07.2015 року відповідачем послуги надавались ОСОБА_9 та членам його родини на підставі укладеного між ними договору про надання послуг з утримання будинків.

Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що він, як власник квартири, є споживачем послуг з утримання будинків та невірно застосував ст. 68 Житлового кодексу України, яка передбачає обов'язок споживача вносити плату за комунальні послуги.

Концерн «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_3

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч.2 ст.3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2013 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4. (а.с. 10)

ОСОБА_3, як власник вищевказаної квартири, є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій шляхом відкриття абонентського особового рахунку НОМЕР_1

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від. 01.10.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2015 року залишено без змін, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знято з реєстраційного обліку та виселено з вказаної квартири. (а.с. 11-13, 14-17)

Актом державного виконавця від 06.07.2015 року зазначених осіб, примусово виселено зі спірної квартири. (а.с. 18)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2013р. № 46 встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова, які визначені виконавцями послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У відповідності до статуту ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що посилання ОСОБА_3 на те, що він не отримував послуги, які надає відповідач є необґрунтованими. Задовольняючи частково позовні вимоги Концерн «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» в межах строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив рішення у відповідності із законом на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом.

Згідно із ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМ України.

За змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Згідно із ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Витрати житлово-експлуатаційних підприємств на утримання житла включають витрати на здійснення комплексу робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджувальних конструкцій тощо.

Частиною 3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Таким чином доводи ОСОБА_10 про те, що він фактично не отримував послуги, які надає відповідач, є необґрунтованими, оскільки він як власник вищевказаної квартири, є споживачем послуг з утримання будинків.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги Концерну «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» суд першої інстанції вірно застосував строки позовної давності, вирішивши стягувати заборгованість, яка виникла за період з 01.09.2014 року по 01.11.2017 рік.

Разом з тим, при ухваленні рішення про стягнення суми заборгованості, суд першої інстанції, усупереч вимог ст.265 ЦПК України, не зазначив у рішенні підстави, з яких він дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_10 саме 2951 грн. 69 коп., не зазначив їх складову, зважуючи на різну правову природу боргу за не сплачені комунальні послуги і інфляційні втрати, не зазначив які «математичні розрахунки» ним взяті за основу такого рішення і чиї із сторін розрахунки він не приймає та з яких підстав.

Оскільки ОСОБА_3 та його представником розрахунки не надано, а надані суду концерном ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» розрахунки (помісячні) ними не спростовані, колегія суддів бере їх за основу і визначає розмір заборгованості за комунальні послуги за період, який знаходиться в правильно визначених судом першої інстанції межах позовних вимог і становить 2350 грн. 87 коп. у якості заборгованості за комунальні послуги та 674 грн.07 коп. інфляційних витрат з урахуванням часткового погашенням ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 2234 грн. 18 коп. у жовтні 2016 року та 2064 грн. у серпні 2017 року.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року - зміні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну «ЧЗ-Холдінг» ДП «Житлово-Експлуатаційне Управління» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2014 року по 01.11.2017 року в сумі 2350 грн. 87 коп. та інфляційні витрати у розмірі 674 грн. 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський