Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 686/19298/13-ц

провадження № 61-21511св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2014 року в складі судді Мазурок О. В., та рішення Апеляційного суду Хмельницької області

від 03 березня 2017 року в складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Пастощука М. М.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_9, спадкоємцями стали він та відповідач. 14 липня 2009 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 липня 2009 року він став власником указаного будинковолодіння. Протягом чотирьох років позивач проводив ремонтні роботи, вкладав у будинок та господарські будівлі значні кошти, привів будинок в належний та придатний для проживання стан. У липні 2010 року йому стало відомо про наявність договору дарування цього житлового будинку, за яким 04 серпня 2006 року ОСОБА_9 подарувала його ОСОБА_7 Після чого він звертався до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про визнання недійсним указаного договору дарування, проте рішенням суду йому було відмовлено у задоволенні його вимог. Позивач вважав, що на підставі статей 1212, 1213 ЦК України, відповідач зобов'язана повернути йому кошти, які він витратив на ремонті роботи. Разом з тим, позивач посилався на те, що йому було завдано моральну шкоду.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну йому майнову шкоду в розмірі 600 000,00 грн та моральну шкоду - 100 000,00 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 15 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі

193 825,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що кошти, витрачені позивачем на ремонт будинку, станом на момент коли він дізнався про існування договору дарування указаного будинку матір'ю його сестрі, а саме: липень 2010 року, підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 15 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування позивачу понесених ним витрат на ремонт будинку, оскільки позивачем не доведено суму, на яку збільшилась вартість поліпшеного ним будинку.

У квітні 2017 рокуОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У травні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частини третьої статті 10 та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська