АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/8624/17
Провадження № 22-ц/792/420/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Карплюка О.І. від 21 грудня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, вказувало, що 14.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №07/268-609-21, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в сумі 265000 грн. на умовах сплати 13% річних за користування кредитом, на строк до 10.11.2022 року. В забезпечення виконання цих зобовязань за кредитним договором 14.11.2007 року між банком та ТОВ «Хмельницькбудінвест» укладено договір поруки №880/291-ПЮО 48, за яким поручитель є солідарним боржником позичальника за цим кредитним договором. В звязку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх кредитних зобовязань станом на 10.02.2017 року їй нараховано 245845,24 грн. заборгованості за кредитом, 252466,80 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 31959,88 грн. інфляційних втрат за кредитом та 32820,68 грн. інфляційних втрат за процентами. Тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Хмельницькбудінвест» заборгованість за кредитним договором в сумі 563092,60 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ Укрсоцбанк заборгованість за кредитом в сумі 245845,24 грн., відсотки 252466,80 грн. інфляційні втрати за кредитом 31959,88 грн., інфляційні втрати за відсотками 32820,68 грн., а всього 563092,60 грн.

Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду в частині стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором необґрунтованим, незаконним, просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не враховано, що постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків 07.05.2012 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за цим же кредитним договором в розмірі 245863,02 грн., 19428,63 грн. заборгованості по процентах, 900,80 грн. пені. 12.02.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у справі за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі вказаного рішення Третейського суду. Тому, на думку апелянта, стягнення з неї заборгованості на підставі цього судового рішення призведе до повторного стягнення з неї уже стягнутого боргу. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку почався з наступного дня, зазначеного кредитором в позові (вимозі) про дострокове повернення кредиту. Задоволення позову в частині стягнення коштів без застосування позовної давності не узгоджується з висновком суду про те, що за ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення вимог до ТОВ «Хмельницькбудінвест» минув.

Вважає, що позов в частині вимог до ТОВ «Хмельницькбудінвест» підлягав розгляду в порядку господарського судочинства.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 14.11.2007 року між АКБ СР Укрсоцбанк та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого останній надано кредит у сумі 265000 грн. строком до 10.11.2022 року зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами (п. п. 1.1., 1.1.1. та 1.1.2. цього договору). Цього ж дня між АКБСР Укрсоцбанк, ОСОБА_4 та ТОВ «Хмельницькбудінвест» укладено договір поруки, пунктом 1.1. якого передбачено відповідальність поручителя перед кредитором у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Станом на 10.02.2017 року заборгованість за кредитом становила в сумі 245845,24 грн., відсотки 252466,80 грн., інфляційні втрати за кредитом 31959,88 грн., інфляційні втрати за відсотками 32820,68 грн., а всього: 563092,60 грн.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.05.2012 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ТОВ «Хмельницькбудінвест» заборгованість за цим кредитним договором станом на 26.08.2009 року в розмірі 266192,45 грн., з яких заборгованість за кредитом - 245863,02 грн., 19428,63 грн. заборгованості по процентах, 900,80 грн. пені.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для застосування позовної давності немає, відтак наявна заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з позичальниці, при цьому слід відмовити в позові до поручителя, оскільки минув строк для предявлення до нього позову, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі не ґрунтуються на нормах закону і є безпідставними.

Так, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд констатує, що предмет спору, вирішеного рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків (стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 26.08.2009 року в сумі 266192,45 грн.) не є тотожним предмету спору у вказаній справі (стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, проте станом на 10.02.2017 року в сумі 563092,60 грн.).

Крім того, за змістом рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 року № 1рп-2008 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3,пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" справа про завдання третейського суду) третейський розгляд не є правосуддям, а рішення третейських судів є лише актами недержавної юрисдикційної діяльності з вирішення спорів сторін у сфері цивільних і господарських відносин. При цьому третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Отже, з врахуванням наведеного, рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.05.2012 року, не є рішенням суду в розумінні п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відтак підстави для закриття провадження у справі згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відсутні.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про допущення подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором з врахуванням наявного рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.05.2012 року, суд приймає до уваги таке.

Відповідно до статей 46, 57 Закону України «Про третейські суди» третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (а не іменем України), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби.

Сторони ствердили, що ухвалене рішення третейського суду від 07.05.2012 року не виконане в добровільному порядку боржниками.

Посилання апелянта на факт видачі Дніпровським районним судом м. Києва виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не ґрунтується на доказах, попри те, що апеляційним судом в порядку ч. 5 ст. 12 ЦПК України розяснено сторонам право на надання доказів та неодноразово оголошувалася перерва з метою надання можливості представити такі докази.

Сторона апелянта також не довела, що рішення третейського суду виконано повністю чи частково в порядку примусового виконання.

Матеріали справи не містять заяви сторони ОСОБА_4 про застосування позовної давності, що за змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України спростовує доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності і помилкове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 липня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/420/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 27