Справа № 461/3954/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/7543/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2016 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2016 року позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити вікно в кухні (в поверховому плані під літ. 4-6, пл. 12,6 кв.м.) зі сторони дворового фасаду в будинку №19 на вул.Дудаєва у м. Львові.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просять його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що при вирішенні даної справи суд не врахував висновку судової будівельно-технічної експертизи №2994 від 12.02.2016 року про те, що якість виконаних робіт з улаштування дверного прорізу у віконному прорізі на балконі загального користування відповідає правилам монтажу балконних блоків, влаштований дверний проріз перебуває у доброму технічному стані та придатний до експлуатації. Апелянти звертають увагу, що влаштуванням цього дверного прорізу на кухні спільного користування не порушуються жодні права та інтереси інших мешканців будинку.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі після відкладення розгляду справи за їх клопотанням (а.с.183) повторно не зявились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.185, 190-191), від третіх осіб клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок №19 на вул. Дудаєва у м. Львові належить до комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради і знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Княже Місто» (а.с.4).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири №4б в цьому будинку (а.с.4), які самочинно, без дозволу органу самоврядування та без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (вказаний будинок є памяткою культурної спадщини) влаштували на зовнішній стіні будівлі, яка є несучою конструкцією, в приміщенні кухні зі сторони дворового фасаду будинку дверний проріз, замість віконного, на балкон загального користування другого поверху будинку, за що постановою адміністративної комісії №13 від 22.01.2015 року ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності (а.с.5-7, 12).

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №43 від 12.02.2015 року (а.с.10) відповідача ОСОБА_3 було зобовязано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити вікно в кухні (в поверховому плані під літ. 4-6, пл. 12,6 кв.м.) зі сторони дворового фасаду в будинку №19 на вул.Дудаєва у м. Львові.

Відповідач у добровільному порядку не виконала розпорядження, про що 06.03.2015 року було складено відповідний акт ЛКП «Княже Місто» (а.с.11).

ОСОБА_3 розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №43 від 12.02.2015 року є чинним і не було скасоване в судовому порядку.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється на місцевому рівні місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08 липня 2010 року, чинного на момент звернення районної адміністрації до суду з вказаним позовом, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належало, зокрема, розгляд питань та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Крім цього, у п. 3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, яке затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835, визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва обєктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснюється самочинне будівництво. Дія положення поширюється на всі підприємства, установи та організації (п. 1.2 положення).

Таким чином, звертаючись із даним позовом до суду, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради діяла як орган, уповноважений державою на здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності.

Згідно зі ст.179 ЖК УРСР, користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Аналогічне за змістом положення було передбачено й у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції статті 152 ЖК УРСР, відповідно до якої переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 152 ЖК УРСР в редакції Закону від 12.02.2015 року (у чинній на момент розгляду справи редакції) визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Згідно з п.1.4.3. вказаних вище Правил, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Враховуючи наведені вище норми закону, якими заборонено проводити перепланування (переобладнання) в квартирі чи будинку шляхом втручання у несучу конструкцію стіни без дозволу органу місцевого самоврядування, й той факт, що влаштуванням дверного прорізу в приміщенні кухні квартири відповідачів було втручання у несучу конструкцію зовнішньої стіни дворового фасаду будинку, який є памяткою культурної спадщини, без дозволу органу місцевого самоврядування на таке перепланування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову районної адміністрації.

У звязку з наведеним, а саме, здійснення відповідачами перепланувань в квартирі без одержання від органу місцевого самоврядування необхідного на те дозволу та без згоди інших мешканців будинку на користування балконом загального користування, виходу до якого з квартири відповідачів раніше не було (а.с.12), висновок судової будівельно-технічної експертизи №2994 від 12.02.2016 року про те, що якість виконаних робіт з улаштування дверного прорізу у віконному прорізі на балконі загального користування відповідає правилам монтажу балконних блоків, а влаштований дверний проріз перебуває у доброму технічному стані та придатний до експлуатації, не має правового значення для вирішення спору по суті.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

ОСОБА_5