Справа № 535/682/18
Провадження № 2/535/291/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання за ним, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована на території с. Лихачівка ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій 07 серпня 2012 року ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 509882 виданого ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів Котелевського району Полтавської області від 04.04.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15 від 04 квітня 2003 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла 07.08. 2012 року, він є спадкоємцем за заповітом. До складу спадкового майна входить вказана вища земельна ділянка площею 0,35 га. Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до Котелевської державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про спадщину, у зв'язку з відсутністю у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

07 серпня 2012 року померла мати ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 223661, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 08 серпня 2012 року.

В провадженні Котелевської державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа № 9/2013 заведена 01 лютого 2013 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини після померлої 07 серпня 2012 року ОСОБА_3.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_2 сільською радою Котелевського району Полтавської області від 15 грудня 2012 року № 02-33/317, на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею на час відкриття спадщини проживали ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Згідно матеріалів спадкової справи від імені ОСОБА_3 секретарем Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області посвідчено заповіт від 29 жовтня 1998 року, зареєстрований у реєстрі за № 162, в якому вона все майно де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі все те на що вона за законом матиме право на день смерті заповіла сину - ОСОБА_1.

Родинні звязки позивача зі спадкодавцем - ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження серії ЯЖ № 839208 від 05 жовтня 1954 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,35 га, що розташована на території с. Лихачівка ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, та яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 509882 виданого ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів на підставі рішення від 31 травня 2002 року № 48 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15 від 04 квітня 2003 року.

Постановою Котелевської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 416/02-31 від 15 травня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вище зазначену земельну ділянку, оскільки на запити державного нотаріуса, відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до повідомлення відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельна ділянка площею 0,35 га, що до дня смерті належала ОСОБА_3 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельних ділянок. Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У зв'язку з вищевикладеним, виконуючий обов'язки державного нотаріуса Котелевської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку площею 0,35 га.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивача можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_3, отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивача права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована на території с. Лихачівка ОСОБА_2 сільської ради Котелевського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій 07 серпня 2012 року ОСОБА_3, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 509882 виданого ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів Котелевського району Полтавської області від 04.04.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя