Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 433/1243/17
Провадження № 22ц/782/1012/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення

Троїцького районного суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року, ухваленого у складі судді Суського О.І. в залі судових засідань Троїцького районного суду Луганської області в смт. Троїцьке

у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини, спілкування з нею

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини, спілкування з нею.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 8 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_3 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб під актовим записом № 411.

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю ОСОБА_3

Сімейні відносини між ними припинені у зв'язку з відсутністю почуття любові, поваги, взаємодопомоги, вони не в змозі підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї. Подальше збереження шлюбу неможливе, у зв'язку з чим позивач просив суд розірвати укладений між ним та відповідачем шлюб.

Крім того, позивач зазначив, що відповідач перешкоджає спілкуванню з дитиною і зустрічам з ним, створює умови, при яких дитина буде обділена увагою і турботою батька, тому просив визначити спосіб його участі у вихованні дитини, а саме систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини, спілкування з нею задоволені у повному обсязі.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Матвєєва), який було зареєстровано 8 вересня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області під актовим записом № 411.

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме систематичні побачення, можливість спільного відпочинку та відвідування дитиною його місця проживання.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що зустрічі та спілкування позивача ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, можуть негативно вплинути на світогляд дитини, зашкодити його фізичному чи духовному розвитку, а навпаки будуть сприяти встановленню фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було у повному обсязі досліджено матеріали справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вона не була повідомлена судом про розгляд позову ОСОБА_2 предявленого до неї. Судом не взято до уваги, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування. Брак між нею та ОСОБА_2 розірвано рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 07.09.2017 року. Судом не встановлені докази на підтвердження доводів позивача, що його зустрічі та спілкування з малолітнім сином будуть сприяти встановленню фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2, в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги не визнав, в подальшому, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Сватівського районного суду Луганської області від 07.09.2017 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 287544.

Так, перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_3, апеляційний суд виходить з того, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 224 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року), суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи обовязково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 7476 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи). При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро та органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому друкований орган, в якому розміщуються відповідні оголошення, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 9,10 ст. 74 ЦПК України).

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Місцевий суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення.

Проте, місце проживання відповідача ОСОБА_3 м. Чернівці, вул. Ф. Полетаева, 13/71, між тим, судові повістки були відправлені судом за іншою адресом - м. Черкаси , вул. Пушкіна, 148/1.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_3, яка не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи і відповідач була позбавлена прав надати свої доводи і заперечення по суті позову, чим порушені її процесуальні права.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з зазначених підстав з ухваленням нового судового рішення.

Оцінюючи інші аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоровю.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

ОСОБА_5 із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

ОСОБА_5 із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до законодавства України коли зачіпаються інтереси неповнолітньої дитини участь органів опіки та піклування є обовязковою.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень Цивільного процесуального кодексу України в червні 2009 року Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду» надав розяснення. ОСОБА_5 з вимогами частини 3 статті 45 ЦПК України, суд повинен зясувати необхідність залучення до участі у справі органу державної влади або органу місцевого самоврядування для надання висновків у рамках своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі є обовязковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це необхідним.

Так, обовязковою є участь органів опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини.

Однак, суд першої інстанції не приділив належну увагу вирішенню питання про повний або повноважний склад осіб, які беруть участь у справі, не залучив до участі в справі орган опіки та піклування.

Статтею 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розвязання спору.

Ухвалою апеляційного суду від 14.02.2018 року задоволено клопотання ОСОБА_3, постановлено зобовязати Відділ опіки та піклування Чернівецької міської державної адміністрації надати висновок про встановлення порядку участі батькові ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1, місто реєстрації м. Луганськ, вул. Гостра Могила, 11/30, телефони 095-482-10-70, у вихованні дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобовязати Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1, місто реєстрації м. Луганськ, вул. Гостра Могила, 11/30, телефони 095-482-10-70, щодо можливості відвідування дитиною сином ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 його місця проживання.

ОСОБА_5 Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, «Про участь громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4Д.» від 15.05.2018 року № 227/10, - визначити участь у вихованні малолітньої дитини і встановити порядок побачення громадянину ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час перебування батька в м. Чернівцях, в день його приїзду з 09.00 до 20.00, та оздоровлення влітку за домовленістю між батьками.

ОСОБА_5 обстеження умов проживання, складеному службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.03.2018 року № 26, - проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 зареєстрованого за адресом ІНФОРМАЦІЯ_4. Встановлено, що житло розміщено на 4 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, загальна площа 45 м2, житлова площа 29 м2, квартира орендована безстроково, умови проживання задовільні. В квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина буде мати окрему кімнату, ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, іграшки. В квартирі створені належні умови для дитини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні ЄСПЛ, справа «М.С. проти України», заява № 2091/13, 11 липня 2017 року, зазначив, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (див. справу «Ельшольц проти Німеччини», заява № 25735/94, § 48, ЄСПЛ 2000?VIII). Наразі існує широкий консенсус включаючи в міжнародному праві на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії», заява № 41615/07, § 135, ЄСПЛ 2010).

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її звязки з сімєю, окрім випадків, коли доведено, що сімя непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (див. справу «Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, 16 липня 2015 року).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що згодна на зустрічі позивача з сином тільки в її присутності, за її місцем проживання, що свідчить про наявність перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із цим позовом, як останнього інстанційного способу забезпечення інтересів дитини та батька.

Батько дитини є матеріально-забезпеченою людиною, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною.

Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом не встановлено, а відповідачем не доведено.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо місця побачення батька з дитиною, а саме за місцем її проживання є необґрунтованими.

Апеляційний суд із урахуванням віку дитини, стосунків які склалися між сторонами спору, дійшов висновку про те, що визначення місця побачення позивача з сином не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини.

Отже, ухвалюючи судове рішення у справі, апеляційний суд, встановивши, що відповідач чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини:

- під час перебування батька ОСОБА_2 в м. Чернівці, у денний час з 09.00 години до 20.00 години, за домовленістю між батьками;

- в літній період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, за домовленістю між батьками.

Крім того, рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 07.09.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_5 з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, підлягає закриттю.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що член колегії суддя Дронська І.О. перебувала у відрядженні з 23 червня по 26 червня 2018 року (наказ від 22.06.2018 року № 111), повний текст постанови складено 02.07.2018 року.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу закрити.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини, спілкування з нею ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини, спілкування з нею задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом встановлення графіку зустрічей для його батька - ОСОБА_2 наступним чином:

- під час перебування батька ОСОБА_2 в м. Чернівці, у денний час з 09.00 години до 20.00 години, за домовленістю між батьками;

- в літній період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, за домовленістю між батьками.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.07.2018 року.

Головуючий

Судді: