Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/3670/17 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/778/1968/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 11 січня 2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість - 33069,95 грн., яка складається з наступного: 2138,26 грн. - заборгованість за кредитом; 25680,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1550,95 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 11 січня 2012 року у розмірі 33069,95 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, надання належних доказів на підтвердження вимог, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що банком було надано лише копію анкети-заяви, інші документи, які в сукупності складають договір про надання банківських послуг, відсутні, не вказано який картковий рахунок було відкрито та яку картку випущено, не доведено отримання позичальником пам'ятки клієнта.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Проте з таким висновком не погоджується колегія суду.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила кошти за конристування кредитом), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.6,7).

Згідно вказаної заяви, підписаної ОСОБА_4, остання погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві відповідач зазначила, що вона ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та зобов'язалась регулярно знайомиться зі змінами Умов та правил, які знаходяться на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank/ua/.

За змістом Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі-Довідка), яка підписана ОСОБА_4, базова ставка в місяць за кредитним договором складала 3% , що становить 36 % на рік на суму залишку заборгованості, розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів - 500 грн. + 5% від суми позову. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів нараховується за кожен день прострочення зобов'язання у розмірі 1%, проте не менш ніж 30 гривень

Підпис під зазначеною заявою-анкетою відповідач не оспорювала ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Крім того, в запереченнях на позовну заяву від 07.11.2017 року, які надані відповідачем до суду, ОСОБА_3, посилаючись на те, що не надавала згоди на збільшення строку позовної давності до 50 років, саме Умови та правила надання банківських послуг, вона не підписувала, до того ж, зазначені Умови не відповідають змісту Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в частині нарахування пені та збільшених відсотків, просила суд заборгованість стягнути частково (а.с.51-54).

Вказані заперечення не містять посилань на ті обставини, що кошти за кредитним договором у розмірі 2200 грн. відповідач не отримувала, або отримувала в меншій кількості, а матеріали справи - доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 зверталась до суду з позовними вимогами щодо безгрошовості кредитного договору згідно з положеннями ст.1051 ЦК України.

Таким чином, відповідно до умов договору б/н від 11 січня 2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою щомісячних платежів за використання кредитних в розмірі 7% від заборгованості, проте не менш ніж 50 гривень, строк внесення яких - до 25 числа місяця, наступного за звітним, та за умови сплати пені та штрафів за порушення відповідних умов договору.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. у справі № 6-449цс15.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається з виписки з особового рахунку (а.с.186-190) та не спростовано відповідачем, кошти в сумі 2000 грн.12.01.20012 року були отримані ОСОБА_3 на придбання товарів, а в подальшому відповідач, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж в сумі 300 грн. було внесено 05.08.2014 року (а.с.5).

За вказаних обставин, висновок суду проте, що позивачем не було доведено надання банківських послуг відповідачу не є обґрунтованим.

Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося вище, підписавши 11 січня 2012 року анкету-заяву, ОСОБА_3 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_3 не заявляла.

За розрахунком банку відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість - 33 069,95 грн., яка складається з наступного: 2138,26 грн. - заборгованість за кредитом; 25680,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1550,95 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з Тарифами банку та відповідно до Довідки, яка підписана відповідачем, базова відсоткова ставка становила 3,0 % на місяць (36% річних).

Установлено, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком 01 квітня 2015 року до 43,20%.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали даної справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

За вказаних обставин, починаючи з 01 квітня 2015 року, банк повинен був продовжувати нарахування відсотків в розмірі, який зазначений в Довідці, яка підписана відповідачем, а саме виходячи з базової ставки в місяць за кредитним договором - 3% на суму залишку заборгованості ( або 36 % на рік на суму залишку заборгованості).

За розрахунком банку, який не спростовано відповідачем, станом на 30.03.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком складалась з: 2138,26 грн. - заборгованість за кредитом (з якої 2000,79 грн. - поточна заборгованість за кредитом, 137,47 грн. - прострочена заборгованість за кредитом), 1981,92 грн. - заборгованість за відсотками ( а.с.4-5).

При цьому розрахунок заборгованості за договором здійснений за наступними відсотковими ставками:

-за період з 11.01.2012 року по 31.12.2012 року - 36,00 % річних;

-за період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року - 30,00 % річних;

-за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80 % річних;

-за період з 01.04.2015 року по 30.04.2017 року - 43,20 % річних (а.с.5).

Розмір процентів за користування кредитом розраховується відповідно до формули, на яку позивач посилається в поясненнях до позову (а.с.65-66) та відповідач в запереченнях (а.с.51-54), за період з 01.04.2015 року по 30.04.2017 року (749 днів) становить:

-2000,79 грн. х 36% /360 днів х 749 днів = 1498,59 грн.(поточні відсотки);

-137,47грн. 36% /360 днів х 749 днів =102,96 грн.( прострочені відсотки).

Всього за весь період підлягає стягненню:

-2138,26 грн. - заборгованість за кредитом;

-3582,55грн (1981,92грн. + 1498,59грн. + 102,96грн. = 3582,55грн.) - заборгованість за відсотками за весь період.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 2050,95 грн. (500,0 грн. - фіксована частина та 1550,95 грн. - процентна складова) та заборгованості за пенею в сумі 3200 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Довідкою про умови кредитування передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 30 днів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Водночас, Довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове по суті порушення несвоєчасну сплату обов'язкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобов'язань більше ніж на 30 днів, не змінює суті і характеру такого порушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. - фіксована складова; 286,04 грн. - процентна складова (5720,80 грн. : 100 х 5% = 286,04грн.).

У зв'язку зі стягненням на користь позивача суми штрафів, стягнення суми пені, яка нарахована також за прострочення виконання грошового зобов'язання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 6506 грн. 84 коп., з яких: 2138 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 3582 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;: 500 грн. - штраф(фіксована частина), 286 грн.04 коп. - штраф (процентна складова).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11.02.2012 року станом на 30.04.2017 року в загальному розмірі 6506 грн. 84 коп. з яких: 2138 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 3582 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 286 грн.04 коп. - штраф (процентна складова).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: