Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 204/8970/13-ц

провадження № 61-20058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Сухов ІгорОлегович,

представники Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції: Греков Андрій Вікторович, Клещ Ольга Валентинівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня

2016 року у складі судді Черкез Д. Л. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів:

Осіяна О. М., Глущенко Н. Г., Пищиди М. М.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою про визнання протиправними дій державного виконавця та начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського МУЮ), заінтересовані особи: Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, начальник Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Сухов І. О.

Скарга мотивована тим, що 06 квітня 2007 року за її відсутності суб'єкти оскарження з групою із 13 чоловік, виламали спецзасобами замки металевих дверей та проникли до її житла, жодних належних за законом дій зі звільнення її житла від її майна не здійснили, охоронця її майна не призначили. Зазначала, що квартира так і не була звільнена від її майна, а суб'єкти оскарження склали лист за підписом начальника ВДВС ОСОБА_11 про закінчення виконавчих дій та її виселення, а також ОСОБА_12 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, до якої вніс умисно неправдиві відомості про її виселення. Зазначені сфальсифіковані документи були направлені до Красногвардійського районного суду для долучення до справи як фальшиві докази. Майно досі їй не повернули, своїх сфальсифікованих документів не відкликали, а продовжували у період з 2007 по 2011 pоки надавати судові умисно неправдиві відомості, створюючи все нові фальшиві докази для приховування факту незаконного заволодіння суб'єктами оскарження її майном і документами. Доказів звільнення квартири від її майна, доказів призначення охоронця майна, номера ліцензії такого охоронця, досі не надали, повернути майно та відшкодувати вартість майна відмовились.

Уточнивши вимоги скарги, ОСОБА_4 просила суд: визнати противоправними дії ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зі складання постанови про її виселення та закінчення виконавчого провадження (ОСОБА_12) із затвердженням обох зазначених постанов (ОСОБА_11) з надсиланням цієї умисно неправдивої постанови до суду з метою приховування протиправних дій державних виконавців з незаконного привласнення її майна і документів; визнати протиправними дії начальника ВДВС ОСОБА_11 зі складання та направлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умисно неправдивого листа, а саме офіційного документа Красногвардійського ВДВС від 17 квітня 2007 року вих. № 2672, з умисно неправдивими відомостями про виселення її шляхом звільнення квартири АДРЕСА_1 від її майна, оскільки зазначену квартиру від її майна досі не звільнено, іншого від неї місцезнаходження її майна начальник ВДВС їй не повідомив, майно не повернув, охоронця не призначено; якщо суд вважає пропущеним строк на оскарження - строк поновити, зважаючи на те, що її права, як власника рухомого майна і сторони виконавчого провадження не поновленні, перешкоди в користуванні, володінні її майном суб'єктами оскарження не усунуті, іншого від зазначеної квартири місцезнаходження її майна суб'єкти оскарження повідомити не можуть, як і реквізитів ліцензованого охоронця.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що дії вчинені державним виконавцем в межах виконавчого провадження, є виконавчими діями, проте усі інші дії, вчинені поза межами виконавчого провадження, не є виконавчими діями у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому не можуть бути предметом оскарження у порядку статті 383 ЦПК України 2004 року.

У квітні 2017 рокуОСОБА_4подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи те, що суди не встановили обставин, які б свідчили про порушення державними виконавцями законодавства при винесенні постанови про виселення або перевищення їх повноважень, при цьому ОСОБА_4 не надала доказів, що її права чи свободи було якимось чином порушено, виходячи з положень статей 383, 387 ЦПК України 2004 року, дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання таких дій неправомірними, на підставі чого обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги у іншій частині вимог, суди правильно вважали, що дії щодо надсилання державними виконавцями до суду постанови про виселення заявника, та дії щодо складання та направлення до суду першої інстанції умисно неправдивого листа від 17 квітня 2007 року, не є виконавчими діями або бездіяльністю державного виконавця у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», тому не можуть бути предметом оскарження у порядку статті 383 ЦПК України 2004 року.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська