Справа № 349/1227/18
Провадження № 2/349/478/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 вересня 2018 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Боянівської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Іваськевич Ю.С., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

У позовній заяві зазначено, що позивачка разом з чоловіком ОСОБА_4, сином ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_2 проживають в АДРЕСА_1. Разом з ними в одному домоволодінні проживали свекруха позивачки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та зять ОСОБА_7, який проживав в період з 1997 по 2007 роки. Домоволодіння належало до суспільної групи "колгоспні двори". На час припинення колгоспного двору по АДРЕСА_1 членами колгоспного двору були: позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 09 вересня 1999 року № 36 видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння від 08 жовтня 1999 року, яке зареєстроване в реєстровій книзі ОБТІ № 1 за № 179. Згідно вищезазначеного свідоцтва співвласниками домоволодіння в рівних частках зазначені ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Таким чином у свідоцтві про право власності безпідставно зазначено ОСОБА_6, яка на момент видачі свідоцтва померла, а також ОСОБА_7, який не був членом колгоспного двору зазначеного домоволодіння, оскільки не проживав за зазначеною адресою станом на 1991 рік. На підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на домоволодіння, ОСОБА_4 в Рогатинській районній державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво на спадщину на 1/6 частину домоволодіння після смерті своєї матері ОСОБА_6 Просила позовні вимоги задовольнити. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08 жовтня 1999 року, яке зареєстроване в реєстровій книзі ОБТІ №1 за №179 на домоволодіння по АДРЕСА_1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 1999 року, видане державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т.В.

У судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю, відзиву на позовну заяву не направляли.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідок виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 18.07.2018 р. № 541,542, домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року в зазначеному домоволодінні проживали: ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 1947 року народження, ОСОБА_1 1951 року народження, ОСОБА_3 1971 року народження та ОСОБА_2 1974 року народження.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим 02.06.1998 р. Конюшківською сільською радою.

Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 8 жовтня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 09 вересня 1999 р. за № 36 домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області вбачається, що після реєстрації розірвання шлюбу 19 вересня 2005 року, ОСОБА_2 змінила своє прізвище на ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 грудня 1999 року державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т.В., спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6 є її син ОСОБА_4 Спадкове майно складається із 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд що знаходиться в АДРЕСА_1. Ця частина житлового будинку належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради 08 жовтня 1999 року, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 за № 179.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір були припинені.

Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991 року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_6 (голова двору), ОСОБА_4 (її син), ОСОБА_1 (невістка), та онуки ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на будинковолодіння видане 08 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Конюшківської сільської ради від 09.09.1999 р. на частку в домоволодінні за ОСОБА_6, тобто після її смерті. Оскільки дієздатність ОСОБА_6 припинилася у день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, то набуття на її ім'я у власність майна, а також реєстрація права власності на її ім'я майна суперечить актам цивільного законодавства, тому позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності підлягає задоволенню.

В зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину видавалося на ім'я спадкоємця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке визнано судом недійсним, тому Свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним, а реєстрація права власності підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,259,263-265 ЦПК України,суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння видане виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 08 жовтня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Конюшківської сільської ради № 36 від 09 вересня 1999 р. на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 за № 179.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВЕ № 804301 видане державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. 21 грудня 1999 року, після померлої ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння видане виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 08 жовтня 1999 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, житель АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, житель АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, жителька АДРЕСА_1.

Дата складення судового рішення - 26 вересня 2018 року.

Суддя Лошак О.О.