Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 759/13652/15-ц

провадження № 61-4333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилався на те, що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 101 500,00 доларів США із сплатою 12, 5 % з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2027 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) 2 099 166, 19 грн, яка складається з: 87 068,75 доларів США, що складає за курсом НБУ 1914353,35 грн - заборгованості за кредитом, 1516,29 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 33 338,19 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 5457,12 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 119983,99 грн - заборгованості за процентами, 5397,49 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 118 672,92 грн - простроченої заборгованості за процентами та 2948,55 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 64 828,85 грн пені Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 099 166,19 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9408/74/56924 від 19 червня 2007 року у розмірі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 099 166, 19 грн, з якої 87 068,75 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1914353,35 грн - заборгованість за кредитом, 1516,29 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 33 338,19 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 5457,12 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 119983,99 грн - заборгованість за процентами, 5397,49 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 118 672,92 грн - прострочена заборгованість за процентами та 2948,55 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 64 828,85 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів, останній вказаний факт не заперечував і частково виконував умови кредитного договору, а заборгованість утворилася внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду містить характер припущення, оскільки відсутність кредитної справи відповідача з відповідними оригіналами касових документів і неправомірність їх знищення з огляду на положення Постанови НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 унеможливлює зробити висновок про: відповідність розміру заборгованості відповідача перед банком за вказаним кредитним договором, відповідність встановленого часу, з якого відповідач почав порушувати умови кредитного договору, правильність нарахування заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та пені за вказані порушення, про які зазначено в позовній заяві.

У грудні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

17 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за цією касаційною скаргою.

21 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до розгляду.

29 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що касові документи на видачу готівки були знищені банком відповідно до пункту 303 Постанови НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 і надання кредитної справи на вимогу суду не є імперативною вимогою. Відповідний нормативно-правовий акт не втратив чинності на момент знищення касових документів, тому надавав право банку на вчинення відповідних дій. Висновок суду апеляційної інстанції не відповідає фактичним обставинам справи щодо неправомірності знищення оригіналів банком. Всі надані банком до суду першої інстанції копії кредитної документації підтверджують доводи банку щодо наявності кредитної заборгованості та її розміру, з урахуванням й того факту, що суд першої інстанції встановив, що відповідач не заперечував отримання коштів та здійснення погашення за кредитом. Відповідач або його представник не був позбавлений права подати до суду власний, альтернативний розрахунок. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, що узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №014/9408/756924 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 101 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2027 року.

На підтвердження факту укладення договору та наявності заборгованості банк надав копію кредитного договору, копію виписки за рахунком № 2213.0.3899 відповідача, копію додаткової угоди № 1 до кредитного договору, копію вимоги від 17 червня 2015 року та розрахунок заборгованості.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Встановлено, що всі додані до позовної заяви копії документів мають відмітку «електронний архів» та посвідчені позивачем.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно із частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, при вирішенні вказаної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням встановлення судом першої інстанції укладення кредитного договору, для суду має першочергове значення з'ясування питання щодо порушення відповідачем умов кредитного договору щодо погашення цієї заборгованості та розміру заборгованості.

Відповідно до пункту 1.8 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями, затвердженою Постановою Правління НБУ від 25 січня 2012 року № 23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2012 року за № 231/20544 (далі - Положення) банк за кожним кредитом формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням.

Пунктом 470 глави 2 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 (далі - Перелік) передбачено, що справи клієнтів (договори, зобов'язання, листи) про одержання кредитів, гарантій за кредитами підлягають зберіганню протягом 5 років після погашення кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитна справа банку по вищезазначеному кредиту була знищена.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК Українивизначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підтвердження позовних вимог банк надав суду копії таких документів: кредитний договір від 19 червня 2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року; додаткову угоду №1 до кредитного договору; належним чином завірену копію виписку за рахунком про видачу ОСОБА_5 коштів за кредитним договором у розмірі 101500,00 доларів США; розпорядження операційному відділу №96-05/11/6117 від 19 червня 2007 року щодо оформлення видаткового валютного ордеру на видачу готівки у розмірі 101500,00 доларів США; платіжний календар; вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 червня 2015 року № 114-0000/15-35558, яку ОСОБА_5 отримав 14 липня 2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, 25 січня 2016 року представник відповідача - ОСОБА_7 подав до суду зустрічний позов про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, а саме пункту 10.1 кредитного договору (а. с. 55), у якому не заперечував факту укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_5 кредитних коштів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року об'єднано в одне провадження для спільного розгляду позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та позов ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання пункту кредитного договору недійсним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року роз'єднано позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання пункту кредитного договору недійсним у самостійні провадження. Продовжено розгляд справи за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору частково недійсним залишено без розгляду.

Судом також встановлено, що відповідач частково погасив кредитну заборгованість, чим підтвердив наявність зазначених грошових зобов'язань.

При цьому відповідачем, відповідно до вимог частини першої статті 60 ЦПК України від 2004 року, не було надано жодних доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості в повному обсязі та неправильності нарахування такої заборгованості банком, а сам по собі факт знищення кредитної документації (справи), за умови визнання відповідачем факту укладення кредитного договору, не спростовує наявність кредитної заборгованості та не є підставою для відмови у позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що відсутність кредитної справи відповідача з відповідними оригіналами касових документів унеможливлює зробити висновок про відповідність розміру заборгованості за кредитним договором, відповідність встановленого часу, з якого відповідач почав порушувати умови кредитного договору, правильність нарахування заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитом та пені за вказані порушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач не заперечував факту отримання ним кредитних коштів і частково виконував умови кредитного договору, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростований відповідачем згідно вимог частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, а сам по собі факт знищення кредитної документації (справи), за вказаних вище обставин, не спростовує наявність кредитної заборгованості.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Враховуючи, що від встановлення обставин справи з урахуванням підстав позову залежить вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Верховний Суд бере до уваги тривалий розгляд справи у суді, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених вище мотивів вважає необхідним скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик