АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1993/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року, постановленої під головуванням судді Мазуренко Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання оформлення додаткової і окремої угоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання оформлення додаткової і окремої угоди.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваною ухвалою йому закрито доступ до правосуддя.

У відзиві ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України.

Залишаючи без руху подану позовну заяву, в ухвалі від 12 листопада 2018 року, суддя суду першої інстанції виходила з того, що позовна заява в порушення вимог пунктів 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України не містить відомостей про зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Не зазначені докази які б підтверджували б відповідні обставини.

Постановляючи 20 листопада 2018 року ухвалу про повернення позовної заяви, суддя міськрайонного суду виходила з того, що позивачем не було усунуто недоліки.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

На стадії відкриття провадження у справі суд не вправі давати оцінку відповідності чи невідповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки ці питання повинні вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Суддею районного суду залишено поза увагою, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Таким чином, надання відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору не є обов'язковим і здійснюється лише у разі їх проведення.

Визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів суд вирішує під час підготовчого провадження на підставі вимог ст. 189 ЦПК України.

Крім того, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року зокрема зазначено, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Таким чином, питання, що стосується подання доказів суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивач порушив п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України, і не зазначив відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, також не відповідають вимогам закону, оскільки такі відомості вказуються у випадку їх здійснення.

Однією з підстав залишення позовної заяви без руху була відсутність попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи (ст. 175 ч. 3 п. 9). Проте, зазначена норма процесуального закону не може розглядатися поза взаємозв'язком із нормами Глави 8 «Судові витрати» Розділу І ЦПК України. Статтею 134 ЦПК України встановлені правила, відповідно до яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи (ч. 1); у разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2); попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатом розгляду справи (ч. 3); суд може попередньо визначити суму певних судових витрат, що не обмежує суд при остаточному розподілі судових витрат (ч. 4).

Тобто, відсутність у позовній заяві вказівки на попередній (орієнтовний)розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, та відсутність такої вказівки в поданій у порядку усунення недоліків заяві, якщо з цих підстав заяву було залишено без руху, не може розглядатися як підстава для визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві. Особа діє у процесі вільно, на власний ризик і розсуд, повинна передбачати відповідні наслідки (ст. 2 ч. 3 п. 5, ст.ст. 12, 13 ЦПК України), зокрема, повинна враховувати, що невиконання вимог процесуального закону щодо розрахунку та підтвердження судових витрат може мати наслідком відмову в компенсації таких за результатом розгляду справи. Також крім судового збору у справі може не бути інших судових витрат, обсяг і види судових витрат можуть істотно змінюватися (збільшуватися) відповідно до обставин руху справи тощо. Тож кінцевим наслідком невиконання вимог ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України є не визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві, а результат розподілу судових витрат по завершенні розгляду справи за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України.

Слід також зазначити, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Щодо порядку підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, то дана обставина може розглядатися більш як зловживання процесуальними правами, а не як безумовна підстава для повернення позовної заяви.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

З врахуванням викладеного ухвалу судді не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на - задовольнити.

Ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання оформлення додаткової і окремої угоди - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 27 грудня 2018 року.

Судді