г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1295/18
Номер провадження 2/213/830/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цапенко О.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Виконкому Інгулецької районної у місті ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини внесені згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Проте відповідач за місцем реєстрації не проживає, веде аморальний спосіб життя. 02 березня 2018 року ОСОБА_1 залишила свою новонароджену дочку в сім'ї свого брата - ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1. 03 березня 2018 року до служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної ради звернулася дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та пояснила, що відповідач проживає разом зі своїм співмешканцем в іншому районі міста, адреса невідома. ОСОБА_1 звернувся до Інгулецького ВП КВП з приводу розшуку матері дитини. 02 квітня 2018 року оперуповноваженим Інгулецького ВП КВП була видана довідка про те, що 29 березня 2018 року ОСОБА_1 була розшукана на житломасиві ПГЗК. Вона пояснила, що додому та до дитини повертатися не збирається, постійного місця проживання не має, від дитини відмовляється. 12 квітня 2018 року відповідач була приведена ОСОБА_3 до служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради, де вона надала пояснення, що згодна на позбавлення батьківських прав стосовно своєї дочки. Зазначена поведінка відповідача свідчить про те, що вона не зробила для себе належних висновків, не змінює свій спосіб життя та безвідповідальне ставлення до долі своєї дитини, чим створює передумови для загрози її психічному та психічному здоров'ю. З огляду на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини просять позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до повноліття дитини.

Представник позивача у судовому засіданні 21 вересня 2018 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позові. Просив позов задовольнити. У судове засідання 28 вересня 2018 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судовому засіданні 21 вересня 2018 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Пояснила, що 02 березня 2018 року вона залишила дитину у свого брата. Дитиною не цікавилася, з проханням повернути дочку не зверталася. Умов для проживання дитини не має, проживає разом зі співмешканцем. Піклуватися про дитину не бажає. У судове засідання 28 вересня 2018 року не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Свідок ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні 21 вересня 2018 року, пояснила, що вона є дружиною брата відповідача. ОСОБА_1 є інвалідом, отримує державну допомогу в розмірі 1400 грн., вона не в змозі виховувати та утримувати дитину, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Відповідач забрала дочку з пологового будинку, проте без поважних причин покидала дитину, пояснюючи, що вона не знає, що з нею робити. Дитину відповідач не доглядає, не вміє її сповивати. Також пояснила, що дівчинка хворіє. Відповідач отримує державну допомогу при народженні дитини, проте кошти ці на дитину не витрачає.

Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні 21 вересня 2018 року суду пояснив, що він є братом відповідача. Сестра є інвалідом з дитинства. 18 лютого 2018 року сестру з новонародженою дитиною забрали з пологового будинку. Через дев'ять днів після цього ОСОБА_1 без пояснень зникла на два тижні. За дитиною відповідач не доглядає та не бажає цього робити, зловживає алкогольними напоями. За місцем проживання відповідача відсутні опалення та водопостачання. Пояснив, що він з дружиною бажає опікуватися дівчинкою.

Вислухав представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2, батьками якої зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 6, 7). Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 48.4/2-3170 від 02 квітня 2018 року в СКП Інгулецького ВП КВП перебували матеріали ЄО № 3095 від 22 березня 2018 року за фактом безвісного зникнення ОСОБА_1, яка 02 березня 2018 року залишила свою новонароджену дитину ОСОБА_2 без нагляду на виховання рідного брата ОСОБА_5 та пішла у невідомому напрямку. 29 березня 2018 року ОСОБА_1 була встановлена в Інгулецькому районі на 9-ому кварталі та пояснила, що додому повертатися не збирається. Від виховання дитини відмовляється, постійного місця мешкання не має (а.с. 9).

03 березня 2018 року ОСОБА_3 надала начальнику служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради пояснення, відповідно до яких 02 березня 2018 року сестра її чоловіка ОСОБА_1 залишила свою дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та пішла до свого колишнього співмешканця. Просить допомогу в оформленні опіки ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 від 02 квітня 2018 року вона з чоловіком ОСОБА_1 виховує новонароджену племінницю - ОСОБА_2, яку залишила їм сестра чоловіка ОСОБА_1, просить допомогти позбавити ОСОБА_1 батьківських прав та встановити опіку над дитиною (а.с. 9 - на звороті).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 12 квітня 2018 року вона віддає свою дочку ОСОБА_2 на виховання своєму брату ОСОБА_1, оскільки не має змоги її виховувати та утримувати. Згодна на позбавлення її батьківських прав (а.с. 11).

З 27 березня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що врегульовані ст. ст. 150, 151, 164, 165 СК України.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Підстави, за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, визначені ст.164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 зазначеної норми ).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківські обов'язки не виконує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує, умов для виховання дитини не створює, проти позбавлення батьківських прав не заперечує, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав.

Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зважаючи на те, що відповідач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому вона за законом зобов'язана надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, тому суд позбавлений можливості перевірити можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини її доходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) на утримання дитини.

Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки позивач за подання позову відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то з відповідача пропорційно до задоволених вимог необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн та 1762 грн в дохід держави.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Суд роз'яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Керуючись ст. ст. 19, 164, 165 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 280, 352, 354, 355,430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Виконкому Інгулецької районної у місті ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментівзадовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 травня 2018 року і до повноліття дитини на користь опікуна або дитячого навчально-виховного закладу, у випадку влаштування дитини до нього.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Доручити органу опіки та піклування призначити опікуна або влаштувати дитину до дитячого закладу.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, судовий збір в дохід держави у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстнції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Алексєєв