"10" липня 2018 р.
Справа № 642/1101/18
2/642/865/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4, служба в справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання такими що втратили право користування житловим приміщенням

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 яка дії і своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 42 по вулиці Нарвській у м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог послалась на те що відповідачка є її колишньою невісткою та не проживає за спірною адресою більше 10 років. Місце проживання відповідачки не відоме однак вона залишається зареєстрованою за вказаною адресою та навіть зареєструвала свою другу дитину ОСОБА_3 Прохає визнати обох такими що втратили право проживання та користування житлом за вказаною адресою.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 19.03.18 року провадження в справі відкрито.

Ухвалою від 24.04.18 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивачка та її представник заявились. Позов підтримали посилаючись на підстава в ньому викладені.

ОСОБА_4 до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась. Про час розгляду справи повідомлялась за місцем реєстрації.

Управління служби у справах дітей подали письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. Заперечували проти зняття з реєстрації малолітню дитину ОСОБА_3

Вислухавши позивачку та її представника, допитавши свідка, дослідивши матерали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню за наступним:

Судом встановлено що будинок 42 по вулиці Нарвській в м. Харкові на праві власності належить матері позивачки ОСОБА_5 згідно до угоди про уточнення ідеальних часток житлового будинку від 29.12.1997 року та договору купівлі-продажу від 09.08.1997 року.

ОСОБА_5 померла 09.12.2013 року (с.с.7). Спадщину прийняла шляхом постійного проживання ОСОБА_1

За вказаною адресою зареєстровані окрім позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 як колишня невістка ( с.с. 10).

Згідно до довідки Холодногірського відділу поліції від 05.09.2016 року ОСОБА_2 за спірною адресою з січня 2007 року не мешкає та її місцезнаходження невідоме (с.с. 11).

Вказана інформації підтверджується також довідкою № 01-07/01 від 05.01.2017 року виданою Харківською міською дитячою клінічною лікарнею №19 та довідкою про заведення розшукової справи ( ЖРЗПЗ № 1752 від 15.03.2008 року) (с.с.9).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила що вона є сусідкою родини ОСОБА_6 та вхожа до їх житла. Колишня невістка ОСОБА_2 за спірною адресою не мешкає понад 10 років. Іі малолітню дитину вона також там ніколи не бачила. Пояснила що речей відповідачки в будинку немає та ніяких перешкод в проживанні ОСОБА_2 ніхто не створював.

Згідно ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі матеріали справи не містять.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку без поважних причин понад 9 років, у зв'язку з чим дійшов висновку про визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України.

В цій частині позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання таким що втратив право на користування житлом малолітнього ОСОБА_3 то суд дійшов висновку що в цій частині позову необхідно відмовити за наступним:

відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи не підтверджено реєстрацію за спірною адресою малолітнього ОСОБА_3

На запит суду з адресного бюро довідкою від 04.04.2018 року підтверджено що ОСОБА_3 за адресою : м. Харків, вул. Нарвська 42 зареєстрованим не значиться (с.с.20).

Таким чином суд вважає що позивач не довела належними та припустимими доказами свої позовні вимоги в цій частині.

Згідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки піддягають стягненню судові витрати на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку 42 по вул. Нарвській в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський