ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/1184/18 Головуючий в І інстанції: Тимченко О.В.
Номер провадження: №22-ц/819/327/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Руденка Володимира Івановича, діючого в інтересах акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року, у складі судді Тимченко О.В., у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Райфайзен банк Аваль" про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, пославшись на ст.ст.1166, 1172, 1192 ЦК України, просила стягнути з відповідача на свою користь 9526,00грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Позов обґрунтований наступним.

На її рахунку НОМЕР_1 у відповідача перебували кошти. У період з 20.10.2005 року по 26.01.2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили розкрадання її коштів, а саме, не будучи на це уповноваженими, взяли кошти з каси відділення: 20.10.2005 року в сумі 300.00грн, 19.12.2005 року в сумі 600,00грн, 24.02.2006 року в сумі 3000,00грн, 19.05.2006 року в сумі 300,00грн, 05.06.2006 року в сумі 100,00грн, 07.06.2006 року в сумі 100,00грн, 24.07.2006 року в сумі 200,00грн, 26.07.2006 року в сумі 100,00грн, 09.11.2006 року в сумі 1300,00грн, 07.12.2006 року в сумі 300,00грн, 26.01.2007 року в сумі 200,00грн, на загальну суму 6500,00грн, які незаконно передали в приміщенні Новотроїцького відділення ХОД ВАТ "Райфайзен банк Аваль" у вищевказані дати невстановленим слідством клієнтам банку в якості належних їм виплат вкладів, або відсотків.

З метою приховування розкрадання грошових коштів, використовуючи комп'ютерну техніку, внесли в програмне забезпечення банку недостовірні відомості про зняття нібито вкладником ОСОБА_5 грошових коштів, що призвело до підробки інформації про стан рахунку НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_5, а також повторно підробили документи на переказ, які є засобом доступу до вищевказаного банківського рахунку клієнта ОСОБА_5, тобто власноруч склали від її імені завідомо неправдиві документи на переказ готівки на загальну суму 6500,00грн.

ОСОБА_7 за рахунок раніше привласнених коштів передавала їй (ОСОБА_5.) в невстановлений слідством період часу гроші в сумі 4300,00грн, отже матеріальна шкода спричинена на суму 2200,00грн.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено.

Питання цивільного позову, який вона заявила в кримінальній справі, судом першої інстанції вирішено не було. Вона оскаржила вирок в частині цивільного позову.

Однак, після спливу 2 років 6 місяців після подачі апеляції, не дочекавшись розгляду останньої, вона звернулась в березні 2015 року до Новотроїцького районного суду Херсонської областііз позовом про відшкодування матеріальної шкоди.

21 грудня 2017 року Новотроїцький районний суд у цивільній справі №662/544/15 в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ухвалив рішення, яким скасував рішення від 20.05.2015 року й ухвалив нове рішення про задоволення позову, а саме стягнув з банку на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 12284грн.

Однак, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року вказане рішення було змінено, зменшено суму відшкодування з 12284грн до 4422грн.

Вказане рішення суду виконано відповідачем добровільно 25.05.2018 року шляхом перерахування їй 4422грн.

Розмір матеріально шкоди в 9526,00грн обраховано, виходячи з наступного: сума втраченого вкладу на жовтень 2006 року - 2200,00грн; інфляція з жовтня 2006р по травень 2018р - 534%; шкода від знецінення за вказаний період - 11748грн (2200 х 534% : 100%); загальний розмір відшкодування - 13948грн (11748грн + 2200грн); відшкодовано - 4422грн; підлягає відшкодуванню - 9526грн (13948грн - 4422грн).

З урахуванням наведеного, просила задовольнити позов.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 рокупозов було задоволено повністю. Суд вирішив: стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 9526,00грн та понесені судові витрати в сумі 1000,00грн; стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80грн.

В апеляційній скарзі Руденко Володимир Іванович, діючий в інтересах акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль",просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, послідовно виклав основні факти.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191, ч.2 ст.200, ч.2 ст.364, ч.ч.1, 2 і 3 ст.358 КК України, зокрема за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

Вказаним вироком було стягнуто на користь ОСОБА_5 з винних осіб матеріальну шкоду в розмірі 1327грн. При цьому, за вказаним вироком встановлено факт заподіяння працівниками відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_6 матеріальної шкоди позивачці під час виконання ними трудових обов'язків.

27.03.2015 року ОСОБА_5, пославшись на ст.ст.1166, 1172 ЦК України, звернулась до суду з цивільним позовом до банку про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками банку, в розмірі 4422грн, з яких 2200грн - основний борг, 2222грн - інфляційні втрати внаслідок знецінення грошових коштів за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20.05.2015 року у справі №662/544/15-ц в позові було відмовлено з підстав, що позивач вже розпорядилася своїм правом на пред'явлення позову в рамках кримінального провадження і вироком суду від 12.03.2012 року вже стягнуто на її користь 1327грн матеріальної шкоди, а вимога про стягнення інфляційних втрат є складовою частиною шкоди, відшкодування якої вже було предметом судового розгляду, у зв'язку з чим право позивача вже захищено у вибраний нею спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17.07.2015 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2017 року було скасовано вказаний вирок суду від 12.03.2012 року в частині вирішення цивільного позову і справу в цій частині повернуто на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

01.06.2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. В ході судового розгляду вона збільшила позовні вимоги, просила стягнути матеріальну шкоду, завдану працівниками банку, в розмірі 12284грн, з яких 2200грн - основний борг, 10084грн - інфляційні втрати внаслідок знецінення грошових коштів за період з жовтня 2005 року по червень 2017 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 21.12.2017 року позов був повністю задоволений.

Однак постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року рішення суду першої інстанції від 21.12.2017 року було змінено в частині розміру шкоди, було змінено розмір стягнутої матеріальної шкоди з 12284,00грн до 4422,00грн. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що підлягають задоволенню позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції до ухвалення рішення Новотроїцьким районним судом від 20 травня 2015 року про стягнення 4422грн, що складаються з матеріальної шкоди в розмірі 2200,00грн та інфляційних втрат за період з 01.02.2007 року по 01.03.2015 рік в сумі 2222,00грн.

Банк виконав рішення суду від 21.12.2017р зі змінами, внесеними постановою апеляційного суду від 12.04.2018р, перерахувавши 18.05.2018 року позивачу 4422грн згідно платіжних доручень №500 та №719223717.

Зважаючи на вказані факти, вказав, що судом не враховано те, що раніше ухваленими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій (відповідно рішення від 21.12.2017р та постанова від 12.04.2018р) вже встановлений розмір шкоди в сумі 4422грн та стягнуто її з банку, а тому такий розмір шкоди відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду і він не має права змінювати його, про що зазначено і в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі №6-3019цс15.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що за вимогою позивача спливла позовна давність, про застосування якої відповідачем заявлено в суді першої інстанції. При цьому вважає, що початок перебігу позовної давності є 08.08.2007 року, коли позивач отримала від банку на свій запит листа про те, що кошти в сумі 2200грн на рахунок банку не надходили. Тобто, позовна давність сплила ще у 2010 році.

Також зазначив, що судом не взято до уваги й відсутність правових підстав для стягнення з банку індексу інфляції, нарахованого на позадоговірну шкоду. При цьому розмір такої шкоди згідно вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року становить 1327,00грн.

Також вказав, що суд безпідставно прийняв цей позов без сплати позивачем судового збору. В даному випадку посилання на п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими, оскільки законодавство (ст..ст.22, 23, 386, 1166, 1172 ЦК України) не передбачає такого виду збитку як відшкодування шкоди з врахуванням індексу інфляції. Навпаки ст.1192 ЦК України встановлені межі відповідальності збитків потерпілому - відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а така вартість встановлена вироком суду і складає 1327,00грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Сторони у справі повністю погоджуються з нижченаведеними фактами, які частково викладені в позові та в основному викладені в апеляційній скарзі і до того ж підтверджуються судовими рішеннями, які стосуються сторін та внесеними до ЄДРСР, зокрема в іншій цивільній справі № 662/544/15-ц за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства "Райфайзен банк Аваль" про відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191, ч.2 ст.200, ч.2 ст.364, ч.ч.1, 2 і 3 ст.358 КК України, зокрема за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

Вказаним вироком зазначені особи визнано винними та засуджено, зокрема, в тому, що вони, являючись працівниками Новотроїцького відділення Херсонської обласної дирекції відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", за попередньою змовою між собою, користуючись службовим становищем у період часу з 20.10.2005 року по 26.01.2007 рік вчинили розкрадання коштів, що належали позивачці в сумі 2200,00 грн. Цим же вироком суду стягнуто на користь ОСОБА_5 з винних осіб матеріальну шкоду в розмірі 1327грн.

Згідно відповіді банку від 03.08.2007р на адресу позивача станом на 31.07.2007р на рахунку позивача обліковуються кошти в сумі 510,37грн. Кошти в сумі 2200грн на рахунок не надходили. Рекомендовано звернутися в органи прокуратури (а.с.17).

27.03.2015 року ОСОБА_5, пославшись на ст.ст.1166, 1172 ЦК України, звернулась до суду з цивільним позовом до банку про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками банку, в розмірі 4422грн, з яких 2200грн - основний борг, тобто сума втраченого вкладу, 2222грн - інфляційні втрати внаслідок знецінення грошових коштів за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20.05.2015 року у справі №662/544/15-ц в позові було відмовлено з підстав, що позивач вже розпорядилася своїм правом на пред'явлення позову в рамках кримінального провадження і вироком суду від 12.03.2012 року вже стягнуто на її користь 1327грн матеріальної шкоди, а вимога про стягнення інфляційних втрат є складовою частиною шкоди, відшкодування якої вже було предметом судового розгляду, у зв'язку з чим право позивача вже захищено у вибраний нею спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17.07.2015 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2017 року було скасовано вказаний вирок суду від 12.03.2012 року в частині вирішення цивільного позову і справу в цій частині повернуто на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

При апеляційному розгляді справи сторони не заперечували проти того, що на розгляді в судах не перебуває іншої справи, крім цієї, щодо вказаних позовних вимог.

01.06.2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. В ході судового розгляду вона збільшила позовні вимоги, просила стягнути матеріальну шкоду, завдану працівниками банку, в розмірі 12284грн, з яких 2200грн - основний борг, тобто сума втраченого вкладу, 10084грн - інфляційні втрати внаслідок знецінення грошових коштів за період з жовтня 2005 року по червень 2017 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 21.12.2017 року позов був повністю задоволений.

Однак постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року рішення суду першої інстанції від 21.12.2017 року було змінено в частині розміру шкоди, було змінено розмір стягнутої матеріальної шкоди з 12284,00грн до 4422,00грн. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що підлягають задоволенню позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції до ухвалення рішення Новотроїцьким районним судом від 20 травня 2015 року про стягнення 4422грн, що складаються з матеріальної шкоди в розмірі 2200,00грн та інфляційних втрат за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 рік в сумі 2222,00грн та не підлягають задоволенню відповідні вимоги за період з 01.04.2015 по червень 2017 року.

Банк виконав рішення суду від 21.12.2017р зі змінами, внесеними постановою апеляційного суду від 12.04.2018р, перерахувавши 18.05.2018 року позивачу 4422грн згідно платіжних доручень №500 та №719223717.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Положеннями ст.ст.22, 1192 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно ст.1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Враховуючи положення ч.3 ст.22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст ч.2 ст.1192 ЦК України "реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи", необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 662/928/15ц (провадження № 61-1760 св 18).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 вказаної норми закону вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленими у вироку суду обставинами підтверджується факт заподіяння працівником Банку матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_5 під час виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 трудових обов'язків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись, зокрема, на положення ст.ст.22, 190, 1172, 1192 ЦК України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, виходив з того, що розмір завданих позивачу збитків у вигляді знецінення грошових коштів, які (збитки) визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, визначається як компенсація грошових коштів відповідно до індексу інфляції.

Погоджуючись з таким висновком суду, враховуючи, що позивачу завдано шкоди протиправними діями працівників банку під час виконання ними своїх трудових обов'язків, апеляційний суд, однак, не може погодитися з висновком суду про стягнення інфляційних втрат від знецінення вкладу позивача за період з жовтня 2006 року по травень 2018 року (за вирахуванням вже відшкодованих 4422грн за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 рік) в загальній сумі 9526,00грн.

Як зазначалось, ОСОБА_5 звернулась 27.03.2015 року з позовом до банку про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівниками банку, в розмірі 4422грн, з яких 2200грн - основний борг, тобто сума втраченого вкладу, 2222грн - інфляційні втрати внаслідок знецінення грошових коштів за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 року.

Отримала вирішення справи в суді 12.04.2018 року, коли за постановою Апеляційного суду Херсонської області у справі №662/544/15-ц було змінено рішення суду першої інстанції від 21.12.2017 року, було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 4422,00грн, що складається з матеріальної шкоди в розмірі 2200,00грн та інфляційних втрат в сумі 2222,00грн за період з 01.02.2007 року по 01.04.2015 рік.

При цьому початок відліку періоду інфляційних втрат з 01.02.2007 року пояснюється тим, що, як встановлено вироком суду, винні особи, користуючись службовим становищем, у період часу з 20.10.2005 року по 26.01.2007 рік вчинили розкрадання коштів, що належали позивачці в сумі 2200,00грн.

В частині вимог про стягнення інфляційних втрат від знецінення вкладу позивача за період з 01.04.2015 по червень 2017 року (коли збільшила позовні вимоги при поданні 01.06.2017 року заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) було відмовлено згідно ч.5 ст.423 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, оскільки при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Банк виконав рішення суду 18.05.2018 року, сплативши позивачу 4422грн, тобто відшкодував 2200грн основного боргу, тобто суми втраченого вкладу та 2222грн інфляційних втрат внаслідок знецінення вказаних 2200,00грн (а.с.18).

З цим позовом ОСОБА_5 звернулась 30 травня 2018 року.

Отже, позивач має право на стягнення інфляційних втрат від знецінення вкладу 2200грн за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року (по день його повернення), тобто на відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів в сумі 2200грн за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року.

19 червня 2018 року, при розгляді справи в суді першої інстанції, банк заявив про застосування позовної давності (а.с.8-11).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що за цим позовом позовна давність не сплила, оскільки позивачці про осіб, які порушили її право стало відомо з вироку суду від 12.03.2012 року із змінами внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, з позовом до суду в іншій цивільній справі №662/544/15-ц позивач звернулася 27.03.2015 року, в якому просила стягнути, крім матеріальної шкоди в розмірі 2200грн, й інфляційні втрати від знецінення вказаних 2200грн за період до 01.04.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, як і було зазначено в постанові Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року. Отримала вирішення справи в суді 12.04.2018 року. І, як зазначалось, 30 травня 2018 року звернулась з цим позовом, в якому ставиться питання про відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів в сумі 2200грн за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року. Тобто, вона дізналась про порушення свого права 12.04.2018 року і відразу ж звернулась з цим позовом.

Інфляція за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року склала 158,88% (1,1914 х 1,2779 х 1,0436), виходячи із таких складових: 119,14% за період з квітня по грудень включно 2015р, 127,79% за період 2016-2017 роки, 104,36% за період з січня по 18.05.2018 року включно. А тому реальні збитки, що підлягають відшкодуванню позивачу, складають 3495,36грн (2200грн х 158,88%), тобто дорівнюють сумі втраченого депозитного вкладу 2200грн. та його знецінення внаслідок інфляції на суму 1295,36грн (3495,36грн - 2200грн).

Тобто, саме знецінення складає суму 1295,36грн, яка і підлягає стягненню.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів жодних розрахунків, не перевірив розрахунок позивача, який є помилковим як з точки зору алгоритму розрахунку (не обчислюється, як належить, розрахунок інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів в сумі 2200грн за період з 01.04.2015р по 18.05.2018р, а обчислюється загальний розмір, частина з якого вже стягнута, за вирахуванням стягнутої суми, що є неправильним), так і з точки зору самого розрахунку (в загальний розмір шкоди включаються знецінені 2200грн в суму, яка вже містить ці 2200грн), також і з точки зору величини індексу інфляції (обрахований неправильно), а також і початку періоду (з жовтня 2006 року, а не як належить - з лютого 2007 року).

Враховуючи зазначене, на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди з 9526,00грн до 1295,36грн.

В решті доводи апеляційної скарги представника банку не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання на пропущення позивачем позовної давності, яка, на його думку, сплила ще у 2010 році,не може бути прийнято до уваги, оскільки, як зазначено, позивач дізналась про порушення свого права 12.04.2018 року (день ухвалення постанови Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року) і відразу ж звернулась з цим позовом. Також слід відхилити й посилання скаржника на неправомірність зміни вже встановленого розміру шкоди, оскільки в правовідносинах, що виникли між сторонами, не можна вважати вже встановленим розмір шкоди в 4422грн згідно судового рішення в іншій справі №662/544/15 -ц. В даному випадку мова йде про право позивача на стягнення інфляційних втрат від знецінення вкладу 2200грн за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року (коли втрачений вклад було повернуто на виконання рішення суду), тобто на відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з інфляційних втрат внаслідок знецінення грошових коштів в сумі 2200грн за період з 01.04.2015 року по 18.05.2018 року. В даному випадку встановлені фактичні обставини справи не є тотожними тим, що встановлені у справі, в якій ухвалена постанова Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі №6-3019цс15, на яку посилається скаржник. Також слід залишити поза увагою посилання на відсутність правових підстав для стягнення з банку індексу інфляції, нарахованого на позадоговірну шкоду, а також на вже встановлений вироком суду розмір шкоди в 1327,00грн, оскільки правовою підставою для стягнення інфляційних втрат є ч.2 ст.1192 ЦК України, крім того, вирок в частині цивільного позову скасований, іншою ж частиною вироку, який є чинним, встановлено, що ОСОБА_5 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 2200,00грн. І про це вже зазначено в постанові Апеляційного суду Херсонської області від 12.04.2018 року, ухваленій у справі, в якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Крім того, не може бути прийнято до уваги посилання на безпідставне прийняття судом позову без сплати позивачем судового збору, оскільки, з одного боку, порушень законодавства в даному випадку судом не допущено, а з іншого боку, це не впливає на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2);

--- при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10).

Позовні вимоги до ОСОБА_5 задоволено на 13,59% (1295,36грн х 100% : 9526грн), відповідно відмовлено в позові на 86,41%.

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в установленому розмірі 1057,20грн (а.с.50). Також на підставі ордеру адвоката (а.с.26) та Угоди про надання правової допомоги (а.с.24), укладеною 29.05.2018 року між адвокатом Зайцевим Миколою Павловичем та позивачем, остання сплатила адвокату гонорар в розмірі 1000,00грн, згідно квитанції (а.с.25).

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову:

--- з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 95,78грн (704,80грн х 13,59% : 100%); відповідно рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши розмір стягнутого з відповідача в дохід держави судового збору з 704,80грн до 95,78грн;

--- з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 135,90грн (1000,00грн х 13,59% :100%);

--- з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 913,52грн (1057,20 х 86,41% : 100%).

Таким чином, з урахуванням положення ч.10 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат в розмірі 777,62грн (913,52грн - 135,90грн).

Постанова суду апеляційної інстанції як така, що ухвалена у малозначній справі, згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, 375, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.22, 190, 1172, 1192 ЦК України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Руденка Володимира Івановича, діючого в інтересах Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_5матеріальної шкоди з 9526,00грн до 1295,36грн.

Це ж рішення в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутих з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_5 судових витрат з 1000,00грн до 135,90грн, у зв'язку з чим стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" різницю судових витрат в розмірі 777,62грн.

Це ж рішення в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір стягнутого з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в дохід держави судового збору з 704,80грн до 95,78грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 22 листопада 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська