Справа № 525/655/18
Провадження № 2/525/252/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2018 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши на підготовчому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що 29.10.2008 року померла ОСОБА_5, проживала та була зареєстрована на момент смерті за адресою с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області разом із його матірю ОСОБА_3, яка її доглядала до самої смерті. До складу спадкового майна поряд з іншим входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 5,78 га, яка належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №230339, який був виданий їй за життя 19.08.2005 року та був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів від 19.08.2005 року № 9 з кадастровим номером :00:003:0083.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом, який був складений ОСОБА_5 15.09.2004 року та посвідчений секретарем Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, цим заповітом вона все своє майно заповіла йому, ОСОБА_1. Про даний заповіт йому нічого не було відомо, він вважав, що якщо його мати ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_5, остання проживала у житловому будинку, який належить його матері тривалий період з листопада 2003 року по день смерті і його мати поховала її, то його мати є спадкоємицею. Йому також відомо, що його мати ОСОБА_3 факту про проживання зі спадкоємицею більше пяти років на момент смерті та ведення спільного господарства в судовому порядку не встановлювала та до нотаріуса не зверталася із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа не заводилась. Коли він дізнався про існування заповіту, то звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину надавши заповіт, то йому було відмовлено на тій підставі, що пропущений 6 місячний строк для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 немає, спору про майно також немає.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у прийнятті заяви на спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини (а.с.а.с.2-3).

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові та просили його задовольнити.

До проведення підготовчого судового засідання у справі та до початку розгляду справи по суті від відповідача у справі ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області до суду надійшов лист №439/02-21 від 20.06.2018 року про те, що даний відповідач визнає заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 і просить провести відповідне судове засідання у відсутність їх представника (а.с.33).

Третя особа у справі ОСОБА_3 просила заявлений позов задовольнити, підтвердила те, що дійсно ОСОБА_5 останні пять-шість років життя проживала у неї, вона її доглядала та після смерті здійснила її поховання; також вказала, що взимку 2018 року при проведенні ремонтних робіт кімнати, де проживала ОСОБА_5, вона випадково знайшла заповіт ОСОБА_5, який був складений на її сина ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, пояснення третьої особи ОСОБА_3, допитавши свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_5, яка проживала на момент смерті разом із матірю позивача по справі ОСОБА_1 ОСОБА_3 за адресою: с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Першотравнева, 29 померла 29.10.2008 року, про що Подільською сільською радою Великобагачанського району видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.5,9).

15.09.2004 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Поділіській сільській раді склала заповіт, реєстровий номер 171, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с.6).

З довідки від 13.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що у домогосподарстві ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно записів погосподарської книги №5 за 2001-2010 роки у с. Поділ по вул. Першотравнева, 29 Великобагачанського району Полтавської області була зареєстрована та проживала ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з 23.11.2003 року по 29.10.2008 року (а.с.8).

З акта, складеного свідками сусідами ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована та проживала в період з 23.11.2003 року по 29.10.2008 року у домогосподарстві ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у с. Поділ по вул. Першотравнева, 29 Великобагачанського району Полтавської області (а.с.9).

З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ №230339, який був виданий ОСОБА_5 за життя 19.08.2005 року та був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів №9 з кадастровим номером :00:003:0083 вбачається, що їй належала на праві власності земельна ділянка площею 5,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.10).

З листа відділу у Великобагачанському районі №386/102-18 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0083 зареєстрована на гр. ОСОБА_5, державний акт на право власності на землю видано 19.08.2005 року серія ПЛ №230339 загальною площею 5,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів №9 (а.с.11).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 постановою від 27.02.2018 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області після померлої 29.10.2008 року ОСОБА_5 у звязку з пропущенням терміну для прийняття спадщини до встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини (а.с.а.с.12-13).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 22.06.2018 року №831/01-16, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вбачається, що спадкова справа після смерті 29.10.2008 року ОСОБА_5 не заводилася; ОСОБА_5 складено 15.09.2004 року заповіт, реєстровий номер 171, який станом на 18.06.2018 року є чинним (а.с.а.с.34-37).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердила, що коли вона працювала секретарем Подільської сільської ради, то дійсно посвідчувала заповіт ОСОБА_5, яка проживала останні роки свого життя у ОСОБА_3, яка є матірю ОСОБА_1 Також даний свідок вказала, що дійсно ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_5 після смерті її сестри, піклувалася та дбала про неї, а також здійснила належним чином її поховання. Ті обставини, що дійсно останні пять-шість років життя ОСОБА_5 проживала у ОСОБА_3, підтвердив і свідок ОСОБА_8 (сусід ОСОБА_3Г.).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК).

В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині.

З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.12,13,77,81 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт від 15.09.2004 року, реєстровий номер 171 ОСОБА_5 є чинним.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом від 15.09.2004 року, реєстровий номер 171 після померлої 29.10.2008 року ОСОБА_5 є позивач у справі ОСОБА_1; інших спадкоємців як за заповітом, так і за законом не вбачається з наявних матеріалів справи. При цьому, обєктивною є та обставина, що про існування даного заповіту ОСОБА_1 не знав, оскільки не проживав з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як пояснила остання, заповіт ОСОБА_5 вона знайшла випадково на початку 2018 року, після чого ОСОБА_1 звернувся до органу нотаріату, однак отримав вмотивовану відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, ОСОБА_1 посилається у позові на те, що вона не може одержати в приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом (земельну ділянку, місцезнаходженням якої є Подільська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області) після смерті ОСОБА_5, оскільки через те, що не знав про наявність складеного на нього заповіту, лише взимку 2018 року дізнався від матері ОСОБА_3 про наявність даного заповіту, після чого одразу у лютому 2018 року звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 з метою оформлення права власності на майно в порядку спадкування, однак в цьому їй було відмовлено.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-1320цс17 від 23.08.2017 року, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд оцінив наявні у справі докази, і з урахуванням показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, того, що ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в період з 23.11.2003 року по 29.10.2008 року у домогосподарстві ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у с. Поділ по вул. Першотравнева, 29 Великобагачанського району Полтавської області, конкретних обставин справи та відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину (що вбачається з відомостей, отриманих від приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу), з урахуванням правової природи заповіту як волевиявлення конкретної особи щодо розпорядження своїй майном, права особи на спадкування за заповітом, а також враховуючи визнання відповідачем у справі заявлених позовних вимог ОСОБА_1, що не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів та висновки ВСУ, викладені при розгляді справи №6-1320цс17 від 23.08.2017 року, з огляду на положення ст.55 Конституції України приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 з поважних причин пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті 29.10.2008 року ОСОБА_5, оскільки з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що так як ОСОБА_1 обєктивно не знав про наявність складеного ОСОБА_5 на нього заповіту від 15.09.2004 року, тому він заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк (шестимісячний) не подавав; при цьому, після звернення позивача до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 з метою оформлення права на спадщину, йому було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

При таких обставинах справи, коли позивач ОСОБА_1 надав належні докази того, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, в суду є передбачені законом підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.1216-1218,1268-1272 ЦК України, Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014, ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,197,200,206,247,259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини задовольнити, визнавши причини пропуску строку поважними.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті 29.10.2008 року ОСОБА_5, останнім постійним місцем проживання якої було с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, протягом двох місяців з дня набрання законної сили цим рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, житель ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серія КО №669094, представник позивача адвокат ОСОБА_2 (адреса: сел. Велика Багачка, вул. Каштанова, 20-а Полтавської області); відповідач ОСОБА_4 сільська рада Великобагачанського району Полтавської області (юридична адреса: с. Білоцерківка, вул. Першотравнева, 9 Великобагачанського району Полтавської області, ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт громадянина України серія КО №050366, жителька с. Поділ, вул. Першотравнева, 29 Великобагачанського району Полтавської області.

Суддя В.В. Хоролець