Справа № 214/7215/15-ц
2/214/233/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретарі судового засідання Латкіна О.В., Джемерчук О.В., Петренко К.І., Бєлікова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/7215/15-ц

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку рухомого майна,

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідача адвокат ОСОБА_5

За участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 17.09.2015 року, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.108-109), просила суд: встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2008 року по 27.10.2012 року; визнати автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що з 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати однією сімєю, тобто перебувати в фактичних шлюбних стосунках. 27.10.2012 року свої стосунки вони офіційно оформили, зареєструвавши шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану. У звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на спільне сумісне життя, виконання обовязків, виникнення постійних сварок з вини ОСОБА_2, у тому числі таких, що супроводжувались застосуванням фізичної сили відносно неї, з липня 2015 року шлюбно-сімейні стосунки між ними припинились. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано. В період перебування в фактичних шлюбних стосунках, а надалі в офіційно зареєстрованому шлюбі, вони проживали в квартирі, належній ОСОБА_1 за адресою: мкр-н. Ювілейний 11/21, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. ОСОБА_2 проживав в зазначеному житловому приміщенні без реєстрації. За час шлюбних стосунків вони придбали автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, за рахунок кредитних коштів, який відповідно є їх спільною сумісною власністю. Право власності на транспортний засіб зареєстрували на імя ОСОБА_2 До моменту припинення шлюбних стосунків кредит повертався за рахунок коштів з їх спільного сумісного бюджету. Після їх останньої сварки ОСОБА_2 забрав всі документи стосовно транспортного засобу, у тому числі первинні документи по сплаті кредиту. Оскільки домовленості про виділення частки із спільного сумісного рухомого майна вони досягнути не можуть, від спілкування з цього приводу ОСОБА_2 відмовляється, тому за захистом своїх прав як співвласника ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи характер та предмет доказування, рівень складності справи, обраний позивачем спосіб захисту, з метою недопущення порушення прав сторін, суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження.

В порядку ст.128 ЦПК України (в редакції, діючій станом на 24.03.2016 року) представник відповідача адвокат ОСОБА_5 подав заперечення проти позову (а.с.33-35), в яких останній посилався на відсутність підстав для задоволення предявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Зазначив, що автомобіль марки Daewoo Lanos, модель TF69Y125, р/н НОМЕР_2, 2008 року випуску, колір туманно голубий, двигун A15SM363111R, кузов SUPTF69YD8W394516, придбав саме ОСОБА_2 в АТ «Українська автомобільна корпорація». На придбання транспортного засобу ОСОБА_2 19.03.2008 року отримав кредит в сумі 53700 грн. у ВАТ КБ «НАДРА» відповідно до договору «Автопакет» №786729/ФЛ. Всі кредитні рахунки було відкрито на імя лише ОСОБА_2, всі проплати по кредиту, оформлення документів, заяв, що стосуються цього здійснював лише ОСОБА_2, що є свідченням придбання ним майна одноособово та належності транспортного засобу лише йому на праві особистої приватної власності. Жодних доказів, які б підтверджували факт виплати кредиту ОСОБА_1, останньою не надано. Окрім того, позивачем не доведено факт перебування її та ОСОБА_2 в фактичних шлюбних стосунках з 2008 року, ведення з ним спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності їх сімї, оскільки до 2012 року він перебував в фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_6, від яких у них народився син. З огляду на недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 будь-якими належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами, представник позивача просив відмовити в їх задоволенні.

Письмової відповіді на відзив (заперечення згідно ст.128 ЦПК України в попередньо діючій редакції) позивач та її представник не надали, додаткового часу не потребували.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що з 2008 року ОСОБА_2 дійсно перебував в фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_1, вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет. Про те, що у нього є дитина, яка народилась в 2008 році, йому не було відомо. Спірний транспортний засіб було придбано за їх спільні з відповідачем сумісні кошти, кредит ОСОБА_1 також виплачувала, а тому вправі претендувати на 1/2 частину транспортного засобу, будучи співвласником автомобіля нарівні з ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на їх безпідставність. Суду пояснив, що з ОСОБА_1 вони познайомились в 2011 році, коли він підробляв на таксі та пару разів її підвозив. На той момент він перебував в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 та мешкав разом з нею. Стосунки між ними були ускладненими у звязку з постійними сварками, влітку 2011 року він проживав окремо. Фактично стосунки між ними припинились в 2012 році. З ОСОБА_1 стосунки розпочались в 2012 році приблизно за півроку до весілля в жовтні 2012 року, однак на той момент він ще проживав разом з ОСОБА_6, якій було відомо про те, що у нього є інша жінка. Намір зареєструвати шлюб між ним та ОСОБА_7 у них був, декілька разів вони подавали заяву до РАЦСу, яку потім відзивали з різних причин. Весілля відбулося за ініціативи ОСОБА_1, в шлюбі вони прожили 2 роки, після чого розлучились через суд у звязку з поданням позовної заяви саме ним. Спірний автомобіль марки Daewoo Lanos він придбав в 2008 році в період перебування в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 за рахунок коштів, виручених від продажу попереднього автомобіля марки ВАЗ 2101 та отриманих в кредит в ВАТ КБ «НАДРА». Поручителем по кредиту була його цивільна дружина ОСОБА_6 На момент придбання транспортного засобу з ОСОБА_1 він не був знайомий. Кредит за автомобіль він виплачував самостійно протягом 8 років, працюючи на двох роботах. В період шлюбних стосунків з ОСОБА_1, остання пропрацювала лише 1 рік, після чого звільнилась. Стосунки між ними були ускладненими. На ґрунті сварок мали місце випадки умисного пошкодження нею автомобіля марки Daewoo Lanos, підбурювання людей побити його.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в запереченнях. Зауважив, що з 2008 року по 2012 рік ОСОБА_2 не перебував з ОСОБА_1 в фактичних шлюбних стосунках, оскільки перебував в стосунках з ОСОБА_6, яка на початку 2008 року народила від нього сина.

В ході розгляду справи заявлялись клопотання:

-позивачем ОСОБА_1 про виклик в якості свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.110). В подальшому представник позивача від допиту заявлених свідків відмовився;

-представником відповідача ОСОБА_5 про виклик в якості свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.123, 150).

Ухвалами суду від 22.06.2017 року, постановленими на місці, задоволено клопотання позивача та представника відповідача про виклик свідків (а.с.127 графи журналу с/з №11, 14). Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не здійснювались.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_2 є її рідним братом. В 2008 році за рахунок кредиту він придбав автомобіль марки Daewoo Lanos. На той момент він знаходився в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, яка перебувала в декреті, оскільки була вагітною від нього та на початку 2008 року народила сина ОСОБА_14. ОСОБА_6 ніде не працювала та отримувала пенсію в розмірі 1200 грн. В 2012 році стосунки між ними припинились та він пішов з сімї до ОСОБА_1, з якою перебував в фактичних шлюбних стосунках, в подальшому офіційно оформивши їх шляхом укладення шлюбу. З ОСОБА_1 вони були давно знайомі, однак близькі стосунки між ними склались в 2012 році, саме тоді вони почали проживати разом в квартирі ОСОБА_1, матеріально він її утримував. На момент придбання транспортного засобу в 2008 році ОСОБА_2 офіційно працював на заводі, підробляв на таксі, кредит виплачував самостійно. Крім того, він орендував квартиру, за яку також сам платив. Стосунки між ним та ОСОБА_6 були складними, вони часто сварились, іноді розходились, та він йшов проживати до батьків.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що з ОСОБА_2 вона знайома з 2001 року, неприязних відносин не має. Разом з відповідачем вони перебували в фактичних шлюбних стосунках до 16.07.2012 року, мешкали разом, мають спільного сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2005 року до 16.07.2012 року вони мешкали на орендованій квартирі за адресою: вул. Джамбула 19/7, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Підтвердила, що в 2012 році стосунки між ними припинились та ОСОБА_2 пішов до іншої жінки, якою виявилась ОСОБА_1 Як саме склались їх стосунки, протягом якого періоду часу вони проживали разом після того їй не відомо. Підтвердила, що в період перебування її та ОСОБА_2 в цивільному шлюбі, в 2008 році вони придбали автомобіль марки Daewoo Lanos. Під час оформлення кредиту на придбання транспортного засобу та під час угоди стосовно придбання автомобля вона виступала в якості поручителя. На той момент вона перебувала в декретній відпустці, кредит вони виплачували за рахунок коштів з їх сімейного бюджету по 1250 грн. за кредит та 100 грн. за страховку. На даний час ОСОБА_2 спілкується з їх сином, сплачує аліменти на його тримання, між нею та відповідачем стосунки нормальні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду показав, що з ОСОБА_2 вони знайомі давно, навчались разом в школі. Крім того, ОСОБА_2 є рідним братом його дружини. ОСОБА_1 знає як його колишню дружину. Коли вони почали разом проживати він не памятає, на їх весіллі він був, з нею познайомився напередодні їх з ОСОБА_2 весілля, раніше про неї нічого не знав та її не бачив. Підтвердив, що у ОСОБА_2 є син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, від цивільного шлюбу з ОСОБА_6, з якою вони проживали разом на момент народження дитини. В період фактичних шлюбних стосунків з ОСОБА_6 приблизно в 2007-2008 р.р. вони придбали автомобіль марки Daewoo Lanos за рахунок кредитних коштів. Протягом 7 років ОСОБА_2 виплачував кредит щомісячними платежами по 1500 грн., у тому числі й в період проживання з ОСОБА_6 На той момент він працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», підробляв на таксі, а ОСОБА_6 перебувала в декретній відпустці та отримувала пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В гостях у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 він часто бував.

В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 21.08.2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №481, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №235955 від 27.10.2012 року (а.с.3, 125).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2016 року, яке набрало законної сили 26.04.2016 року (справа №214/6568/15-ц), за позовом ОСОБА_2 шлюб між сторонами розірвано.

До укладення шлюбу з ОСОБА_1, 18.07.2008 року відповідач ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки Daewoo Lanos TF69Y, р/н НОМЕР_2, тип легковий, колір світло-синій (туманно-голубий), двигун №A15SMS36311R, кузов № НОМЕР_3 з отриманням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС178808 від 18.07.2008 року, що підтверджується листом ТСЦ №1243 РСЦ в Дніпропетровській області МВС України від 17.12.2016 року №31/4-1243 (а.с.4, 116).

Автомобіль набуто у власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №0617 від 11.03.2008 року, укладеного між ним як покупцем та АТ «Українська автомобільна корпорація» в особі директора ТОВ «Автопостач» як продавцем, за 53 700 грн. (а.с.36-44) за рахунок коштів, отриманих ним в кредит на підставі кредитного договору «Автопакет» №786729/ФЛ від 19.03.2008 року, укладеного з кредитором ВАТ КБ «НАДРА».

Як слідує з кредитного договору та додатків до нього (а.с.45-63), позичальник ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 53 700 грн. на придбання автотранспортного засобу, оплату витрат, повязаних з державною реєстрацією права власності в МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. Кредит надано зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 19,65% річних та комісії в розмірі 2% одноразово в день отримання кредиту / перерахування кредитних коштів (п.п.1.1.3, 1.1.4 договору).

Відповідно до розділу 3 договору (а.с.46), забезпеченням виконання кредитно-договірних зобовязань ОСОБА_2 виступали застава придбаного ним транспортного засобу та порука з обсягом солідарної відповідальності боржника та поручителя ОСОБА_6

Відповідно до додаткової угоди №1 від 19.03.2008 року (а.с.28), виконання зобовязань ОСОБА_2 по погашенню кредиту обумовлено шляхом внесення щомісячного мінімального необхідного платежу в сумі 1191,73 грн. до 18 числа кожного місяця, починаючи з березня 2008 року.

Додатковою угодою №2 від 29.01.2010 року (а.с.49-53) передбачено зміни у виконанні ОСОБА_2 зобовязань по погашенню кредиту шляхом внесення щомісячного мінімального необхідного платежу з 20.02.2010 року по 20.01.2013 року включно по 1238,37 грн., а з 20.02.2013 року по 20.03.2016 року включно по 1201,33 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що автомобіль НОМЕР_4, було придбано в період перебування її та ОСОБА_2 в фактичних шлюбних стосунках, що визначає можливість віднесення майна до їх спільної сумісної власності з поділом порівну між ними, у звязку з чим просила встановити факт їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2008 року до 27.10.2012 року.

Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сімї визначаються виключно законами України.

Нормами ст.3 СК України визначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя».

Відповідно до п.44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім'я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі, і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно відповідно до ст.74 СК України. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд за заявою особи може встановити факт проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, при цьому у випадку наявності спору про право такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження, що також кореспондується з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнавши конкретно в який період це мало місце.

У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року № 6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст.8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Заперечуючи проти встановлення факту перебування сторін в фактичних шлюбних стосунках в період з січня 2008 року по 27.10.2012 року та поділу спірного рухомого майна, відповідач посилався на те, що до 2012 року він перебував в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, в той час як стосунки з ОСОБА_1 у нього склались вже в середині 2012 року. Суд вважає доречними такі доводи відповідача, оскільки вони є дійсними та доведеними обсягом наданих суду наступних доказів.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 перебував фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_6; 24.01.2008 року у них народився син ОСОБА_15. У відомостях про батька зазначено ОСОБА_2, тобто відомості до актового запису про народження дитини стосовно батьків, які не перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, внесено за їх спільною заявою (а.с.124).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила той факт, що з ОСОБА_2 вони знайомі з 2001 року та в фактичних шлюбних стосунках перебували до 16.07.2012 року, проживаючи разом в орендованій квартирі за адресою: вул. Джамбула 19/7, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Вказані обставини також знайшли своє підтвердження в ході допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12, які, кожен окремо, підтвердили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 проживали разом до 2012 року. Крім того, будучи родичами відповідача, вони зазначили, що стосунки з ОСОБА_1 у відповідача виникли в 2012 році, проживали вони разом недовго напередодні весілля, яке відбулося в жовтні 2012 року, а раніше вони за неї нічого не знали. До того моменту єдиною жінкою в його житті була ОСОБА_6

Аналізуючи докази, що стосуються придбання спірного рухомого майна, суд виходить з часу набуття його у власність ОСОБА_2 18.07.2008 року за рахунок кредитних коштів за договором, укладеним в період перебування в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, яка й виступала за ним майновим поручителем.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили, що дійсно транспортний засіб марки Daewoo Lanos TF69Y, р/н НОМЕР_2, ОСОБА_2 придбав в період, коли проживав однією сімєю разом з ОСОБА_6

Крім того, в ході допиту свідка ОСОБА_6, остання підтвердила свою обізнаність з укладенням ОСОБА_2 угоди з приводу придбання автомобіля, як і кредитного договору на отримання коштів з метою купівлі рухомого майна, за яким вона виступала поручителем. Окремої уваги також заслуговує той факт, що під час допиту ОСОБА_6 практично точно зазначила розміри щомісячних платежів, які вносились ОСОБА_2 в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Поміж іншим, із квитанцій, наданих ОСОБА_2 в підтвердження внесених платежів по кредиту слідує, що він дійсно кожного місяця, починаючи з 2008 року вносив кошти в рахунок погашення кредиту, оформленого на придбання автомобіля НОМЕР_4. В усіх платіжних дорученнях платником зазначено виключно «Данилець Олександр Йосипович» (а.с.64-84).

В рахунок підтвердження обставин придбання спірного майна в період фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_1, остання не надала суду жодних доказів. Відношення як до укладення кредитного договору на придбання автомобіля, так і самого правочину стосовно набуття автомобіля у власність ОСОБА_2, позивач не має.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Так, надана позивачем копія акту з місця проживання від 12.12.2016 року (а.с.188), яка начебто засвідчує факт проживання ОСОБА_2 без реєстрації з лютого 2008 року по серпень 2015 року за адресою: мкр-н. Ювілейний 11/21, суд оцінює критично та визнає неналежним, недопустимим доказом, оскільки: 1) в акті не зазначено повної адреси, за якою начебто проживав відповідач протягом вкаазного в ньому періоду часу (а саме не вказано найменування міста); 2) в акті відсутня вказівка на те, що за вказаними в акті адресою та в період ОСОБА_2 дійсно проживав разом з ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу; 3) акт спростовується обсягом наявних доказів, які виключають можливість проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою до середини 2012 року. Крім того, оригінал акту представник позивача суду не надав, клопотань про допит свідків, які б могли підтвердити зазначені в акті обставини, а відтак і довести дійсність акту як належного доказу, представник позивача не заявив, а від допиту попередньо заявлених свідків взагалі відмовився.

Надана представником позивача копія ухвали Софіївського районного суду від 18.11.2011 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості взагалі не має відношення до вирішення спору.

Окремої уваги також заслуговують надані відповідачем в судовому засіданні пояснення, підтверджені свідком ОСОБА_6 Так, ОСОБА_2 визнав, що з ОСОБА_1 вони дійсно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, однак декілька місяців напередодні весілля, яке відбулося 27.10.2012 року. Крім того, як вказав ОСОБА_2, познайомились вони в 2011 році, коли він підвозив позивача, підробляючи таксуванням на автомобілі НОМЕР_4. Вказані обставини повністю та беззаперечно спростовують твердження позивача стосовно придбання спірного автомобіля в період перебування сторін в фактичних шлюбних стосунках, а відтак транспортний засіб не може вважатися спільною сумісною власністю сторін і бути предметом поділу як майно, набуте ними.

Однак, встановлені в судовому засіданні обставини, у тому числі визнані самим відповідачем та підтверджені обсягом наявних доказів, поза розумним сумнівом приводять суд до переконання про доведеність факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в межах періоду з 16.07.2012 року (момент припинення стосунків з ОСОБА_6Г.) та до 26.10.2012 року включно (дня, що передував офіційній державній реєстрації їх стосунків шляхом укладення шлюбу), у звязку з чим позовні вимоги в частині встановлення факту підлягають частковому задоволенню. У задоволенні майнової вимоги стосовно поділу майна слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує часткове задоволення немайнової вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, за яку позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с.9), та відмову в задоволенні майнової вимоги, за яку судовий збір позивачем не доплачено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат пропорційно частині задоволеної немайнової вимоги, та стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 487,20 грн. недоплаченого судового збору за майнову вимогу.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку рухомого майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімю без реєстрації шлюбу в період з 16.07.2012 року по 26.10.2012 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачену суму судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_5, зареєстрована за адресою: мкр-н. Ювілейний 11/21, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_6, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення складено 27.08.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.