справа № 361/1602/16-ц
провадження № 2/361/50/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Павлової О.С., Пальчак Р.Р., Срібної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 72-84), просила визнати порушеними її права як споживача фінансових послуг; визнати недійсними кредитний договір № 012-2008-2853 та договір іпотеки, укладені 06 жовтня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк"(далі - ВАТ "Універсал Банк" або Банк) з моменту їх укладення; скасувати заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Самко Н.Т., зареєстровану в реєстрі за № 57210.

В обґрунтування позову зазначала, що 06 жовтня 2008 року між нею і ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк"(далі - ПАТ "Універсал Банк"або ж також Банк) був укладений кредитний договір № 012-2008-2853 (на придбання майна), за умовами якого Банк зобов'язувався надати їй на споживчі потреби кредит у розмірі 167690 швейцарських франків, строком погашення по 01 квітня 2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,45 % річних. Кредит надавався на придбання нерухомого майна - квартири за вказаною вище адресою.

Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між нею і Банком був укладений договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), відповідно до умов якого в іпотеку Банку нею було передано квартиру АДРЕСА_1.

Також того ж дня, 06 жовтня 2008 року, у забезпечення виконання умов кредитного договору № 012-2008-2853 між нею, Банком і ОСОБА_7 та між нею, Банком і ОСОБА_8 були укладені два договори поруки. 18 квітня 2013 року ще один договір поруки укладений між нею, Банком і ОСОБА_6.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору Банком порушено її права як споживача фінансових послуг Банку, зміст цього правочину суперечить вимогам Законів України "Про захист прав споживачів", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про іпотечне кредитування операцій з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами" та "Про Національний банк України", яке полягає у тому, що перед укладенням кредитного договору Банк не ознайомив її та не повідомив у письмовій формі про всі умови кредитування, зокрема, щодо різниці між класичним та ануїтетним методом погашення заборгованості за кредитом, що впливає на суму щомісячного платежу, здороження кредиту та сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору; про валютні ризики під час дії кредитного договору, методику визначення Банком валютного курсу; про зміну розміру процентної ставки в сторону збільшення, чим обмежено її право як споживача на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну фінансову послугу.

Умови кредитного договору від 06 жовтня 2008 року є несправедливими, містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, суперечать принципу добросовісності сторін, вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, тому укладений між нею і Банком вказаний кредитний договір відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним з моменту його укладення.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному вище, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники відповідача ПАТ "Універсал Банк" у суді позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, вказуючи на те, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, про всі умови кредитування Банк належним чином повідомив позивача перед укладенням кредитного договору. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позовні вимоги вони підтримують, просять суд їх задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема: поняття і зміст договору, свобода договору, закріплені загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно із положеннями ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Загальні вимоги щодо чинності правочинів встановлені у ст. 203 ЦК України, у ч. ч. 1, 3 цієї статті, зокрема визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Суд встановив, що 11 вересня 2008 року позивач ОСОБА_5 (далі - Позичальник) звернулася до ВАТ "Універсал Банк" із анкетою-заявою на отримання іпотечного кредиту для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

У цій анкеті-заяві ОСОБА_5 зазначила свої паспортні дані щодо зареєстрованого місця проживання; відомості щодо освіти, спеціальності (юрист, економіст); місця роботи та посади (Акціонерний комерційний банк "Форум", начальник відділу); суму і валюту кредиту (40000 швейцарських франків), строк кредитування (360 місяців), розмір процентів (12,45 % річних), графік погашення кредиту (ануїтет) (т. 1 а. с. 144-147).

Підписанням цієї анкети-заяви позивач ОСОБА_5 підтвердила, що надана їй Банком інформація для отримання кредиту у ВАТ "Універсал Банк", зокрема, щодо умов кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту є достовірною і повною, отримана нею в письмовій формі у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства України про захист прав споживачів.

Того ж дня, 11 вересня 2008 року, ОСОБА_5 отримано інформацію про умови кредитування на придбання нерухомості на вторинному ринку та графік погашення кредиту, що підтверджується підписом позивача (т. 1 а. с. 154-156).

06 жовтня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є відповідач ПАТ "Універсал Банк",і позивачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір за № 012-2008-2853 (на придбання майна), за умовами п. п. 1.1-1.5 якого Банк надає Позичальникові кредит у розмірі 167690 швейцарський франків, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45 % річних. Строк кредитування за цим договором становить по 01 квітня 2038 року. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Банк свої зобов'язання за цим кредитним договором виконав повністю, надав позивачу ОСОБА_5 кредит у визначеній договором сумі в розмірі 167690,00 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 721628,93 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 0122900CHF003665/51827 від 06 жовтня 2008 року (т. 1 а. с. 152).

Факту отримання кредиту в сумі 721628,93 грн., що на день видачі кредиту еквівалентно 167690,00 швейцарських франків, позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала.

За змістом п. 2.4 кредитного договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів, який складається з частини погашення основної суми кредиту та процентів за попередній платіжний період (один місяць).

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним вище кредитним договором між ОСОБА_5 (далі - також Іпотекодавець) і ВАТ "Універсал Банк" (далі - також Іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Самко Н.Т., зареєстрований в реєстрі за № 5720, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,1 м2, житловою площею 55,6 м2, що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири від 06 жовтня 2008 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3172625.

Також забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором згідно із договорами поруки виступає порука фізичних осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (п. 3.2 кредитного договору).

18 квітня 2013 року в забезпечення виконання кредитного договору № 012-2008-2853 між позивачем, Банком і ОСОБА_6був укладений ще один договір поруки.

У п. 9.5 оспорюваного кредитного договору зазначено, що Позичальник, уклавши цей договір, підтверджує, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти; до укладення цього договору Позичальник у письмовій формі ознайомлена Банком з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями Позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування; орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту, тощо.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що він містить наступні істотні умови: мету надання кредиту; форми його забезпечення; розмір процентів за користування кредитом; суму кредиту, строк, на який надається кредит; детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору № 012-2008-2853 від 06 жовтня 2008 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту.

Вищенаведене свідчить про те, що оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк надав позивачу ОСОБА_5 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту.

Позивач ОСОБА_5, заповнюючи 11 вересня 2008 року анкету-заяву на отримання нею іпотечного кредиту та ознайомившись з його умовами, перевагами і недоліками, мала реальну можливість не укладати цей кредитний договір, маючи можливість відмовитися від його укладення, однак на момент його підписання додаткових вимог щодо умов спірного договору не заявляла, у подальшому вона виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов'язання, сплачуючи кредит і проценти за користування наданими їй коштами, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов оспорюваного нею ж договору.

Крім того, у період 2009 - 2013 років ОСОБА_5 неодноразово зверталася до Банку із заявами про реструктуризацію кредиту (т. 1 а. с. 162-200).

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається із кредитного договору, графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, тарифів банку, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір плати за користування кредитними коштами, реальна процентна ставка, абсолютне подорожчання кредиту, права та обов'язки Банку та Позичальника.

Підпис Позичальника у цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання нею свого примірнику даного договору та ознайомлення в письмовій формі з інформацією про умови кредитування: сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої є необхідним при укладенні кредитного договору.

Вказане підтверджується підписами позивача у кредитному договорі та договорі іпотеки. Такі підписи містяться на кожній сторінці договору та у всіх Додатках до договору. Належність підписів Позичальником не заперечувалась.

Суд встановив, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання позивача на те, що умови договору суперечать вимогам Закону "Про захист прав споживачів", є безпідставними та на умовах укладеного сторонами кредитного договору не ґрунтуються.

Доводи позивача про те, що при укладенні оспорюваного кредитного договору порушені права позивача як споживача послуг, а також те, що умови укладеного між сторонами правочину є несправедливими і правочин вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Зібраними у справі доказами, зокрема підписанням позивачем кредитного договору, підтверджено те, що ОСОБА_5 у повному обсязі до підписання кредитного договору була ознайомлена Банком з умовами кредитування ВАТ "УніверсалБанк" та погодилася з ними.

Що стосується посилань позивача на ст. ст. 1, 2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції із консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", то суд їх до уваги також не приймає, оскільки зазначений закон підлягає застосування до відносин щодо забезпечення іпотекою зобов'язання забудовника перед управителем фонду фінансування будівництва, також зобов'язання щодо повернення кредиту, що надається для участі у фондах фінансування будівництва або на придбання житла, що будується за рахунок коштів фонду операцій з нерухомістю, та не може застосовуватися до даних спірних правовідносин.

Доводи позивача про те, що Банк не надав їй у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування теж не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки вся інформація щодо істотних умов кредиту міститься в тексті підписаного сторонами договору, дана інформація є чіткою та зрозумілою.

Крім того, сукупна вартість кредиту та реальна процентна ставка із зазначенням сум щомісячних платежів з повернення кредиту, процентів, комісійних винагород визначені Графіком погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору та його невід'ємною частиною, а будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мала можливість отримати до підписання договору або відмовитися від його підписання у разі ненадання їй такої інформації.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, суд дійшов висновку, що для визначення умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно трьох таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають істотної шкоди споживачеві.

Наявності одночасно усіх вказаних вище ознак щодо укладеного сторонами 06 жовтня 2008 року кредитного договору судом не встановлено.

Щодо посилань позивача на валютні ризики та коливання курсу валют (девальвацію гривні), як на підставу визнання кредитного договору недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється та оприлюднюється Національним банком України.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" валютні курси встановлюються Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджене постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про користування іноземних валют за станом на останню дату.

Враховуючи те, що законодавством України не закріплена стабільність курсу гривні до іноземних валют, при укладанні договорів про кредитування в іноземній валюті та взяття на себе зобов'язання повернути кредитні кошти саме у цій валюті, позивач була обізнана про те, що курс національної валюти України (гривні) до швейцарських франків не є незмінним та зміна цього курсу може відбуватися, а тому ОСОБА_5 повинна була передбачати та враховувати підвищення валютного ризику за кредитним договором.

Доводи позивача про те, що працівники Банку переконували її в отриманні кредиту саме у даній валюті (швейцарських франках) свого підтвердження в суді не знайшли.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Виходячи з наведеного, зміна економічної ситуації та зростання/коливання курсу валют не може бути достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Позивач ОСОБА_5, підписуючи оспорюваний кредитний договір та не обравши умови кредитування в національній валюті України (гривні), підтвердила, що вона усвідомлює можливість зростання/коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів в іноземній валюті.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що права позивача ОСОБА_5 при укладенні та виконанні зазначеного договору порушені не були, оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів порушення Банком норм чинного законодавства України, що могло б бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, та як наслідок визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони відчуження належного позивачу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 накладеної приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т., зареєстрованої в реєстрі за № 5720, тому позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи позивача щодо порядку видачі їй кредитних коштів, на які ОСОБА_5 посилалася у судовому засіданні, висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочинувідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя Дутчак І. М.