Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3741/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/3741/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Клименюк Наталія Борисівна, про зміну черговості отримання права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Із урахуванням уточненої позовної заяви від 07 червня 2017 року, просила визнати за нею, спадкоємцем п'ятої черги за законом, право на спадкування разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3, спадкоємцями першої черги за законом, щодо спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5 (а.с.108 т.1). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є онукою спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок смерті її баби відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка та домоволодіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Заву про прийняття спадщини вона подала приватному нотаріусу своєчасно, тобто у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом є її мати - ОСОБА_2 (дочка спадкодавця) та за правом представлення після смерті її тітки ОСОБА_6 дочка останньої - ОСОБА_3 (онука спадкодавця), оскільки ОСОБА_7 (рідна сестра ОСОБА_3) відмовилася від спадщини на користь сестри. Її баба була важкохворою людиною, інвалідом першої групи та за станом здоров'я потребувала постійного стороннього догляду. Вона не залишила бабусю у безпорадному стані. Звільнилася з роботи та протягом тривалого часу опікувалася немічною. Забезпечувала її матеріально та надавати усю необхідну допомогу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2018 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1, спадкоємицею п'ятої черги за законом, право на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 разом із спадкоємцями першої черги за законом - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, тобто зміною черговості одержання права на спадкування, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що позивач протягом тривалого часу матеріально не забезпечувала спадкодавця та не була єдиною особою, яка здійснювала догляд. Наразі відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 12 жовтня 2017 року №3230/5/06-30-13-02 свідчать про відсутність у ОСОБА_1 доходів у період з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2016 року. Показами свідків також доведено, що в останні роки життя спадкодавця за нею доглядала не лише позивач, а й відповідачі. Окрім того, з початку 2015 року ОСОБА_5 мала психічні відхилення, тому ставиться під сумнів заява останньої від 01 жовтня 2015 року про виплату ОСОБА_1 компенсації за надання соціальних послуг. Також вважає неналежним доказом акт Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування від 15 жовтня 2015 року про обстеження матеріально-побутових умов одинокого (одинокопроживаючого) непрацездатного громадянина, який спростовується листом про те, що спадкодавець до Житомирського міського територіального центру за допомогою не зверталася. При цьому суд не взяв до уваги її докази про те, що орган місцевого самоврядування не приймав рішення про встановлення опіки над спадкодавцем або призначення їй помічника; спадкодавець мала постійний дохід та отримувала пенсію за віком у період з 01 січня 2011 року по 17 грудня 2016 року, мала пільги щодо сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 50%; станом на серпень 2013 року ОСОБА_3 проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується змістом акту соціального інспектування від 14 серпня 2013 року; ОСОБА_3 надавала матеріальну допомогу спадкодавцю шляхом поповнення рахунку мобільного зв'язку за період з 2013 року по грудень 2016 року.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали відзиви. Просять апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.132 т.1).

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, у тому числі, житловий будинок, який зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 30 червня 1993 року за №3-6214, та земельна ділянка загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка реєстрована за спадкодавцем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 03 вересня 2004 року. Об'єкт нерухомого майна та земельна ділянка розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25,37 т.1).

Учасники справи визнають ту обставину, що спадкування здійснюється за законом.

Як убачається із копії спадкової справи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися: 18 січня 2017 року ОСОБА_3 (онука спадкодавця); 23 березня 2017 року - ОСОБА_2 (донька спадкодавця) та 31 березня 2017 року ОСОБА_1 (онука спадкодавця) (а.с.131-144 т.1).

ОСОБА_3 закликається до спадкування після смерті баби за правом представлення. Так, ОСОБА_5 є матір'ю доньок: ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Окрім того, рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_7 (донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_5) заявою, яка надійшла до нотаріуса 22 березня 2017 року, відмовилася від прийняття спадщини за правом представлення після смерті баби на користь сестри.

За таких обставин, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належать до спадкоємців першої черги за законом (ст.1261 ЦК України та частина перша ст.1266 ЦК України), а позивач ОСОБА_1 - спадкоємців п'ятої черги за законом (частина перша ст.1265 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Під поняттям «опікування» необхідно розуміти надання звичайних фактичних послуг спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Поняття «матеріально забезпечувала» слід розуміти як надання такої матеріальної допомоги, яка була основним засобом до існування, так і оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних спадкодавцю побутових та особистих речей тощо.

Поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і суд має визначатися з його змістом, виходячи із засад розумності і справедливості.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п'ята та шоста ст.81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга ст.89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач з 01 березня 2015 року по день смерті спадкодавця не була матеріально спроможна забезпечувати ОСОБА_5 із посиланням на інформацію з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 12 жовтня 2017 року №3230/5/06-30-13-02 спростовуються змістом самого листа із якого вбачається, що позивач не з 01 березня 2015 року, а з 01 жовтня 2015 року по кінець 2016 року не мала офіційного доходу. Окрім того, у матеріалах справи містяться докази того, що позивач у грудні 2015 року та січні 2016 року замовляла та оплачувала металопластикові вікна, які встановила у будинку бабусі, хоча офіційного доходу не мала. Окрім того, у суді апеляційної інстанції позивач зауважила на тому, що знаходиться у фактичному шлюбі та її цивільний чоловік працює в органах поліції і регулярно отримує заробітну плату. Також вона мала значні грошові заощадження. За рахунок коштів своєї родини вона й матеріально утримувала бабусю з серпня 2015 року по день смерті останньої та була спроможна, не маючи офіційного доходу, звільнитися з роботи у серпні 2015 року за власним бажанням, щоб здійснювати цілодобовий догляд за безпорадною ОСОБА_5 Поховання позивач здійснювала також за особисті кошти, що підтверджується матеріалами справи та належними доказами не спростовано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за показаннями свідків, які були допитані судом першої інстанції, позивач не була єдиною особою, яка здійснювала догляд за спадкодавцем, не виключає тієї обставини, що відповідачі час від часу провідували матір та бабусю, надавали їй допомогу, але ж у матеріалах справи відсутні належні докази того, що така допомога носила систематичній характер. Натомість довідка Управління праці та соціального захисту населення від 06 квітня 2017 року №2143/06-13 про те, що відповідно Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558, позивач отримувала допомогу по догляду за ОСОБА_5 з 10 жовтня 2015 року по 17 грудня 2016 року належними доказами не спростована (а.с.11 т.1).

Як убачається із висновку ЛКК від 21 вересня 2015 року поліклініки №2 КУ ЦМЛ №1 м. Житомира №68/5 ОСОБА_5 відносилася до осіб похилого віку та за станом здоров'я потребувала постійного стороннього догляду, оскільки не була здатна до самообслуговування (а.с.12 т.1). Дана довідка видавалася для пред'явлення до Управління праці і соціального захисту населення. Заява ОСОБА_5 від 01 жовтня 2015 року до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради від 01 жовтня 2015 року про виплату ОСОБА_1 компенсації за надання соціальних послуг ставиться відповідачем ОСОБА_3 під сумнів із посиланням на психічні відхилення спадкодавця, але належних доказів того, що спадкодавець не була дочасна до такої заяви у матеріалах справи немає. Представник відповідача ОСОБА_3 не був обмежений у справі заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи у суді апеляційної інстанції, якщо у задоволенні такого клопотання було відмовлено судом першої інстанції. Проте таких процесуальних дій не вчинено, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не можна вважати й неналежним доказом акт Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування від 15 жовтня 2015 року про обстеження матеріально-побутових умов одинокого (одинокопроживаючого) непрацездатного громадянина, у якому зазначається про те, що ОСОБА_5 проживає із онукою ОСОБА_1, оскільки не звернення спадкодавця до Житомирського міського територіального центу за допомогою не виключає факт складення акту відповідною службою. Тим більше, що факт проживання спадкодавця із позивачем підтверджується й іншими доказами у справі.

Решта доводів апеляційної скарги також ґрунтується на переоцінці тих доказів, які подавалися до суду першої інстанції. Інші докази суду апеляційної інстанції не надавалися.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що позивач упродовж тривалого часу проживала із спадкодавцем, здійснювала за нею догляд (опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала бабусі іншу необхідну допомогу), оскільки остання через похилий вік та хронічні захворювання знаходилася у безпорадному стані, особливо у останній рік свого життя. Відповідач ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами того, що заходи зі сторони позивача по відношенню до спадкодавця носили разовий або епізодичний характер та не спростувала перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на переоцінці доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відповідно положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 02 липня 2018 року.