Справа № 308/2783/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КУШТАНА Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Фазикоша О.В. від 6 квітня 2018 року, повний текст якої складено 6 квітня 2018 року, у цивільній справі № 308/2783/18 за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, -

встановив:

20.03.2018 ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяв адвокат ОСОБА_4, подала до Ужгородського міськрайонного суду зазначений позов до ОСОБА_3, просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, із матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 заяву позивача залишено без руху, встановлено строк для виправлення недоліків заяви у три дні з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2018 заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погодившись із таким вирішенням процесуального питання, позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діяв адвокат ОСОБА_4, ухвалу судді від 06.04.2018 оскаржила як постановлену з порушенням норм процесуального права. У скарзі зазначає, зокрема, таке.

Недолік позовної заяви щодо відсутності зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які очікує понести позивач, було усунуто.

Висновок органу опіки та піклування щодо розвязання спору мав подати саме цей орган, а не позивач, як це було вказано в ухвалі судді від 22.03.2018. Те саме стосується і звернення позивача до предявлення позову по захист відповідних прав до органу опіки та піклування, таке звернення є правом особи, а не її обовязком.

Аналогічно суд необґрунтовано поставив вимогу про надання позивачем інших документів, які складаються тільки в процесі вирішення службою у справах дітей та органом опіки та піклування у межах їх компетенції питань, повязаних із визначенням місця проживання дітей.

Безпідставним є і висновок в ухвалі про те, що позивач не надав підтвердження дійсного існування спору про право між сторонами, оскільки це питання зясовується на наступних стадіях процесу.

Не ґрунтується на законі та суперечить дійсним обставинам висновок про ненадання позивачем належних доказів щодо представництва його адвокатом ОСОБА_4 через, зокрема, відсутність засвідченої суддею копії документу, що підтверджує повноваження представника. По-перше, належні документи, що посвідчують повноваження представника були надані, відповідні копії встановленим порядком були засвідчені адвокатом. По-друге, посвідчення копії документу суддею може мати місце вже лиш після відкриття провадження в справі, початку судового процесу та вчинення відповідних дій у такому, чого не було.

Позивач просить ухвалу скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Ухвалою від 22.03.2018 суддя суду першої інстанції залишив без руху вищевказану позовну заяву та встановив строк для виправлення недоліків заяви у три дні з дня отримання копії ухвали (а.с. 1-2). Ухвалу вмотивовано тим, що заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

на порушення ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України позивач не зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у завязку з розглядом справи;

при зверненні до суду позивач всупереч вимогам ст.ст. 19, 161 СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України від 24.09.2008 № 866, не додав до заяви висновок органу опіки та піклування щодо розвязання спору, відомостей про звернення до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дітей, даних про обстеження умов проживання дітей, характеристик з місця роботи, місця проживання батьків, інших документів, що характеризують батьків та їх ставлення до дітей, тощо;

позивач не надав підтвердження про дійсне існування спору між сторонами про місце проживання дітей з урахуванням факту проживання дітей із ним;

заява подана від імені позивача адвокатом ОСОБА_4, який діє на підставі ордера серії ЗР № 28257 від 11.01.2018, однак, копія цього документа не засвідчена підписом судді, а його оригінал відсутній, тож повноваження адвоката на представництво сторони не підтверджені відповідно до ст. 62 ч.ч. 4, 5 ЦПК України.

На виконання вимог, викладених в ухвалі судді від 22.03.2018, позивач надав заяву від 05.04.2018 про усунення обставин, які визначалися як недоліки позовної заяви (а.с. 17). У заяві зазначено, зокрема, що фактично понесеними позивачем судовими витратами є сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн, інших судових витрат, які очікує понести позивач, наразі немає, а інші визначені в ухвалі підстави для залишення заяви без руху не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на законі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2018 заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 24-25). Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходив із того, що недоліки, у звязку з якими заява залишалася без руху, не були виправлені, щодо чого навів такі мотиви:

у заяві про усунення недоліків адвокат ОСОБА_4 вказує та подає розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у завязку з розглядом справи;

обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордені (ст. 64 ч.ч. 1, 2 ЦПК України), проте, до заяви про усунення недоліків адвокат знову подав копію того самого ордера, оригінал цього документу або його копія, засвідчена підписом судді, і надалі відсутні, відсутній і договір про надання правової допомоги, відсутні відомості про щодо повноважень адвоката як представника на вчинення усіх процесуальних дій, в тому числі, права підпису від імені особи, яку він представляє.

Погодитись із оскарженим процесуальним рішенням апеляційний суд не може виходячи з такого.

ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку з розглядом справи (ст. 175 ч. 3 п. 9). Утім, зазначена норма процесуального закону не може розглядитися поза взаємозвязком із нормами Глави 8 «Судові витрати» Розділу І ЦПК України. Статтею 134 ЦПК України встановлені правила, відповідно до яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у звязку з розглядом справи (ч. 1); у разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2); попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатом розгляду справи (ч. 3); суд може попередньо визначити суму певних судових витрат, що не обмежує суд при остаточному розподілі судових витрат (ч. 4).

Тобто, відсутність у позовній заяві вказівки на попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку з розглядом справи, та відсутність такої вказівки у порядку усунення недоліків заяви, якщо з цих підстав заяву було залишено без руху, не може розглядатися як безумовна (абсолютна) підстава для визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві, а відтак, і перешкодою в доступі до правосуддя. Особа діє у процесі вільно, на власний ризик і розсуд, повинна передбачати відповідні наслідки (ст. 2 ч. 3 п. 5, ст.ст. 12, 13 та інші норми ЦПК України), зокрема, повинна враховувати, що невиконання вимог процесуального закону щодо розрахунку та підтвердження судових витрат може мати наслідком відмову в компенсації таких за результатом розгляду справи. Крім того, окрім судового збору у справі може не бути інших судових витрат, обсяг і види судових витрат можуть істотно змінюватися (збільшуватися) відповідно до обставин руху справи тощо. Тож кінцевим наслідком невиконання вимог ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України реально є не визнання заяви неподаною та повернення її позивачеві, а результат розподілу судових витрат по завершенні розгляду справи за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України.

Поза тим, позивач сплатив із заяви судовий збір у розмірі 704,80 грн і доказ цих судових витрат додав до неї (а.с. 3), про інші витрати не зазначав, що і було відображено в поясненні сторони. Як слід дійти висновку зі змісту ухвали від 06.04.2018, суддя не вважав більше цю обставину недоліком заяви.

Вказівку у контексті положень ст. 175 ч. 3 п. 5, ст. 177 ч. 5 ЦПК України як на недоліки заяви на неподання позивачем при зверненні до суду висновку органу опіки та піклування щодо розвязання спору, відомостей про звернення до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дітей, даних про обстеження умов проживання дітей інших документів і доказів по суті справи, а також на непідтвердження факту дійсного існування спору між сторонами, не можна визнати обґрунтованою. Питання, які повязуються з обґрунтуванням позову включно з питаннями права на позов, наявності підстав для такого, можливості задоволення позову, питання доказування, інші питання щодо руху справи і розвязання спору можуть вирішуватися за умови належного виконання судом вимог ст. 12 ч. 5, ст.ст. 43, 49, ст. 77 ч. 2, ст. 196 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 3, 4, 5, 7, 10, 19, ст. 214 ч. 2, ст. 257 ч. 1 п. 8 та інших норм ЦПК України, спрямованих на виконання сторонами процесуальних обовязків, здійснення процесуальних прав та забезпечення належного розгляду справи з урахуванням предмета доказування. Особа, яка вважає своє право порушеним, не може бути позбавлена права на звернення до суду по захист (ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України).

Відповідні питання вирішуються на наступних після відкриття провадження в справі стадіях процесу, наведені вище обставини не могли слугувати підставами для залишення заяви без руху. Беручи до уваги положення ст. 177 ч. 5, ст. 197 ч. 2 п. 7, інші норми ЦПК України, подання доказів за відповідних умов не виключається і після відкриття провадження в справі. Понад те, і ці обставини, як випливає зі змісту ухвали від 06.04.2018, не вважалися більше недоліками заяви.

Від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 заяву подав і підписав адвокат ОСОБА_4, який діяв на підставі ордера серії ЗР № 28257 від 11.01.2018 (а.с. 9, 10). Копія ордера належним чином засвідчена адвокатом ОСОБА_4, на копії документа проставлені підпис адвоката, печатка та штамп, зазначена дата засвідчення копії (20.03.2018). Дії адвоката повністю відповідають нормам ст. 19 ч. 1 п.п. 2, 6, ст. 20 ч. 1 п.п. 4, 9, 11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», які надають права адвокату, зокрема, здійснювати представництво сторони в цивільному процесі, складати, підписувати і подавати встановленим порядком документи від її та/або від свого імені, посвідчувати копії документів у справі, яку він веде. Представник позивача дотримався і вимог ЦПК України, які передбачають, що:

повноваження адвоката як представника посвідчуються довіреність або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

відповідність копії документа, що підтверджує повноваження адвоката, може бути засвідчена підписом судді;

оригінали документів… копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи (ст. 62 ч.ч. 4, 5, 6 ЦПК України).

Представник ОСОБА_7 у визначеному законом порядку засвідчив копію відповідного ордера та своєчасно подав її до суду. Самі по собі право судді та можливість засвідчити копію такого документа не спростовують дотримання відповідних вимог закону адвокатом, окрім того, можуть бути реалізовані вже лиш після відкриття провадження в справі. Тому вимога до сторони надати копію документа, засвідчену суддею, до відкриття провадження в справі, вочевидь є безпідставною, а її виконання нездійсненним. Така вимога не могла тягти залишення заяви без руху.

Відсутність договору про надання правової допомоги та питання щодо зазначення обсягу прав адвоката як представника позивача не були підставами для залишення заяви без руху і вже лиш через це не могли використовуватися для вмотивування визнання заяви неподаною. Однак, і ці мотиви не ґрунтуються на законі. Так, стаття 62 ЦПК України не містить вказівки на договір про надання правової допомоги як на документ, що підтверджує повноваження адвоката як представника. Такий договір укладається між адвокатом і клієнтом за правилами, встановленими, зокрема, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», регулює відносини між ними і за відсутності для того конкретних підстав (прямої вказівки закону, спору тощо) його надання суду в порядку перевірки підстав і умов представництва не передбачене. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ст. 64 ч. 2 ЦПК України), такі обмеження в ордері адвоката ОСОБА_4, виданому на підставі договору про надання правової допомоги від 11.01.2018 № 55, не застережені, тож цей представник має всі повноваження сторони позивача в процесі (ст. 64 ч. 1 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, суддя суду першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм процесуального права та без належних для того підстав визнав неподаною і повернув позивачу заяву. Тому беручи до уваги, що вирішення процесуальних питань, які випливають із факту подання позовної заяви, належить до компетенції суду першої інстанції (ст.ст. 23, 184, 185 ЦПК України), на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, справу для продовження розгляду питання про відкриття провадження направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 6 квітня 2018 року скасувати, справу для продовження розгляду питання про відкриття провадження направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді