Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 295/6105/15-ц

провадження № 61-16778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Богунський відділ Державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року у складі судді Чішман Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Жигановської О. С., Коломієць О. С., Якухно О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Богунського відділу Державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Богунський ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області) про визнання результатів торгів недійсними.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником 68/100 ід. частини домоволодіння та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження ЄДРВП 33179346, що перебуває на виконанні Богунського ВДВС м. Житомира, 19 вересня 2012 року проведені публічні торги з продажу майна боржника, а саме приміщення майстерні-гаража, загальною площею 107,9 кв. м, про що складено відповідний акт. Вважає проведені торги незаконними, так як реалізована майстерня-гараж перебуває у спільній власності, не виділена в окремий об'єкт нерухомого майна, та, крім того, є самовільно збудованою частиною домоволодіння, на яке відсутні правовстановлюючі документи.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати результати публічних торгів від 19 вересня 2012 року, де переможцем стала ОСОБА_4, недійсними на підставі частини першої статті 203 ЦК України.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 19 вересня 2012 року з реалізації майстерні-гаража, загальною площею 107,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, де переможцем стала ОСОБА_4

Додатковий рішенням цього ж суду від 17 лютого 2017 року вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів могло бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку. Позивач не надав належних та переконливих доказів про те, що майстерня-гараж як одиниця нерухомого майна, загальною площею 107,9 кв. м, виділена в окремий об'єкт права власності, який зареєстрований належним чином, а тому прилюдні торги є такими, що відбулись із порушенням вимог закону, та є недійсними.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що всупереч нормам статей 177, 179, 181, 182, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна; пунктів 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Тимчасового положення, які визначають поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах, відчуження спірної майстерні-гаража, загальною площею 107,9 кв. м, (двоповерхова будівля) відбулось без його виділу в натурі з об'єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об'єкта цивільних прав, тобто вказані прилюдні торги проведені з порушенням вимог закону, а отже, є недійсними.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2017 року, в якому просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовій позиції Європейського суду з прав людини стосовно принципів поваги до остаточного рішення. Спір щодо визнання недійсними результатів прилюдних торгів від 19 вересня 2012 року по суті вже вирішений в іншій справі № 295/3243/13-ц, рішення якої набрало законної сили. Існування двох думок щодо предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Разом з тим ОСОБА_3 фактично домігся повторного розгляду справи та винесення нового рішення. Позивач не обирав такий спосіб захисту як визнання недійсним прилюдних торгів. Суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення позову, з власної ініціативи змінив предмет позову та вийшов за межі позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою від 12 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником 68/100 ід. частини домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. У правовстановлюючому документі не зазначені конкретні приміщення, які належать ОСОБА_3 на праві власності, тобто ця нерухомість не виділена в натурі. Згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у технічному паспорті на житловий будинок за адресою:АДРЕСА_1, вказане домоволодіння належить на праві власності чотирьом особам, а майстерня «Ж», яка є невід'ємною частиною реалізованої на торгах майстерні-гаража, є самочинним будівництвом.

У 2012 році на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження ЄДРВП 33179346 про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 на користь фізичних та юридичних осіб. Під час його виконання 19 вересня 2012 року проведено прилюдні торги із реалізації майстерні-гаража загальною площею 107,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить протокол проведення прилюдних торгів від 19 вересня 2012 року № 14/495/12/А-1 та акт про проведені публічні торги від 26 вересня 2012 року.

За результатами проведених прилюдних торгів переможцем стала ОСОБА_4

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 указував на те, що прилюдні торги є недійсними, оскільки на них реалізовано майно, яке не мало статусу окремого об'єкта цивільних прав.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

За статтею 1 Закону України«Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на приписи статей 32, 52 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 62 Закону № 606-XIV) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Послідовно дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), Верховний Суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку»реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно із частиною п'ятою статті 45 цього Законуза результатами проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки складається протокол, який підписується уповноваженим представником організатора прилюдних торгів та покупцем предмета іпотеки.

Отже, продаж предмета іпотеки оформлюється протоколом, який є письмовим доказом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Статтею 48 Закону України «Про іпотеку»передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів.

Оскарження результатів проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред'явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах.

За таких умов оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку»означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема статей 203, 215 ЦК України, так і з підстав, передбачених статтями 45-47 Закону України «Про іпотеку».

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК Україниналежать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Пунктами 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Тимчасового положення, визначено поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах.

Отже, об'єктом реалізації з прилюдних торгів може бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку.

Установивши, що майстерня-гараж як одиниця нерухомого майна, загальною площею 107,9 кв. м, не виділена в окремий об'єкт права власності, який зареєстрований належним чином, суд першої інстанції, з яким цілком аргументовано погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки, відбулось відчуження майна майстерні-гаража, загальною площею 107, 9 кв. м, (двоповерхова будівля) за адресою: АДРЕСА_1, без його виділу в натурі з об'єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об'єкта цивільних прав.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які заявник посилалася в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 408, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик