Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 439/393/16-ц

провадження № 61-21465св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Патейчука Б. М. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О.,

Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулася до суду з позовом доОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру») правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16/19 -1699/2012, за умовами якого ПАТ «Банк Кіпру» надало ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в сумі 750 000,00 грн терміном до 14 жовтня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Також 15 жовтня 2012 року на забезпечення умов виконання зазначеного кредитного договору між ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено договори поруки, відповідно до яких вони зобов'язалися відповідати перед банком за порушення позичальником - ОСОБА_1 зобов'язань, що випливають із кредитного договору від 15 жовтня 2012 року.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким відбулося відступлення права вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема, і за зазначеним кредитним договором від 15 жовтня 2012 року, укладеними між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та ОСОБА_1

ОСОБА_1 належним чином зобов'язання за кредитним договором

не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом

на 21 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитом

у розмірі 1 296 060,29 грн, з яких: 738 718,59 грн - заборгованість за кредитом; 557 341,70 грн - заборгованість за відсотками.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені товариством судові витрати.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року 2017 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи», всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, не підтвердило належними та допустимими доказами правильність нарахування зазначеної в позовній заяві суми заборгованості, оскільки позивач не надав суду, на його вимогу, розрахунку заборгованості із детальним зазначенням розміру щомісячних платежів, які підлягали до сплати ОСОБА_1 та розмір внесених ним платежів на погашення кредиту, а також дату їх внесення, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року, наявність чи відсутність прострочених платежів, їх розмір, перевірити позовну давність.Отже, ураховуючи зазначене, позовні вимоги

ТОВ «Кредитні ініціативи» не підлягають задоволенню з тих же підстав, що позивачем не доведено наявність та заборгованість ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не було доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 16/19 -1699/2012 від 15 жовтня 2012 року, а відтак відсутні підстави для стягнення з нього зазначеної суми заборгованості, як з боржника. Позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 738718, 59 грн за кредитом та 557341,70 грн за відсотками з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з ОСОБА_1 та

ОСОБА_3, з ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як з боржника та поручителя, також не підлягають задоволенню, з тих же підстав, що позивачем не доведено суми заборгованості за зазначеним кредитним договором.

У травні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не дослідженні матеріали справи в частині наявного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року, оскільки представником ТОВ «Кредитні ініціативи», при поданні позовної заяви, додано до неї копії кредитного договору, копію графіку повернення кредиту та оригінал розрахунку заборгованості, в якому зазначено суму заборгованості за кредитним договором, як на загальну суму, так і щодо проведених нарахувань по кредиту та відсотках. Щодо зазначення у графі 1 розрахунку заборгованості сум без помісячного розрахунку сум, зазначало, що в цьому випадку судом не було надано оцінку факту набуття права вимоги у позивача ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до договору факторингу, про який було зазначено у позовній заяві, зазначені суми заборгованостей у графі 1 розрахунку

заборгованості - це суми заборгованості, право на вимоги яких позивач набув у первісного кредитора ПАТ «Неос Банк», відповідно до договору факторингу. Зазначив, що судами не було взято до уваги факт, що ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 20 липня

2016 року про витребування доказів ТОВ «Кредитні ініціативи» було отримано 12 вересня 2016 року, тобто через два місяці.

У червні 2017 року ОСОБА_1, в особі представника - ОСОБА_7, подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що15 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано грошові кошти (кредит) в сумі 750 000,00 грн терміном до 14 жовтня

2022 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

15 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 16/19-1699/2012-П1, за умовами якого остання зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 16/19-1699/2012 від 15 жовтня 2012 року укладеного між кредитором та позичальником.

15 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 16/19-1699/2012-П2, за умовами якого останній зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 16/19-1699/2012 від 15 жовтня 2012 року укладеного між кредитором та позичальником.

15 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 16/19-1699/2012-П3, за умовами якого остання зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 16/19-1699/2012 від 15 жовтня 2012 року укладеного між кредитором та позичальником.

Відповідно до зазначених договорів поруки ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідають перед позивачем за порушення обов'язків ОСОБА_1 за кредитним договором

від 15 жовтня 2012 року, як солідарні боржники.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт - ПАТ «Неос Банк» відступає фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яке належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом від 21 лютого

2016 року, долученого ТОВ «Кредитні ініціативи» до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором

№ 16/19-1699/2012 від 15 жовтня 2012 року станом на 21 лютого 2016 року становила 1 296 060,29 грн, з яких: 738 718,59 грн - заборгованість за кредитом; 557 341,70 грн заборгованість за відсотками.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на те, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови договору, допустив заборгованість за кредитом та відсотками, та надав докази на підтвердження умов договору розрахунок боргу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду, суд апеляційної інстанції, у порушення статей 10, 57, 60, 212 - 214, 303 ЦПК України 2004 року належним чином не перевірив доводів сторін, не дав правової оцінки наданих ТОВ «Кредитні ініціативи» доказів, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного із них, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Посилання апеляційного суду на те, що неможливо встановити дійсний розмір кредитної заборгованості через неподання ТОВ «Кредитні ініціативи» деталізації кредитної заборгованості є припущенням, а згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки на а.с. 59 т. 1 міститься розрахунок

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року, в якому зазначено загальну суму заборгованості за вказаним договором та суму нарахувань за кредитом та відсотками, який не був спростований під час розгляду справи, в ухвалі не навів мотивів відхилення цих доводів та мотивів, чому визнав зазначені докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, неналежними та недопустимими.

Отже, висновки апеляційного суду про законність рішення районного суду про відмову у задоволенні позову є передчасними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечать вимогам частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року.

Таким чином апеляційний суд не сприяв всебічному й повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з'ясуванні таких обставин, не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості, якщо дійшов висновку про укладеність кредитного договору та договорів поруки.

Отже, апеляційний суд, безспірно вказуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, відмовив у позові, тим самим спір по суті не вирішив, самоусунувся від ухвалення власного рішення по суті спору з використанням процесуальних прав апеляційного суду при апеляційному перегляді справи (стаття 303 ЦПК України). При цьому не позбавлений був можливості стягнути доведений розмір кредитної заборгованості.

У зв'язку з наведеним оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним й обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта