Справа № 199/9106/17
25.07.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
судді Скрипник О.Г.
секретарі Шеленок С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач звернувся з даним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що06 березня 2016 рокуОСОБА_4 надав ОСОБА_2 в якості позики грошові кошти в сумі 9970 доларів США, а відповідач зобов'язався їх повернути в строк до 06.08.2016р. На підтвердження цього факту позикодавець і позичальник склали у письмовій формі та підписали договір позики від 06.03.2016р.
Однак свої зобов'язання в обумовлений в договорі строк відповідач не виконав та позику не повернув.
05.12.2016р. ОСОБА_4 було направлено по пошті на адресу відповідача письмову пропозицію про досудове врегулювання спору, проте відповіді відповідач не надав, заборгованість не повернув.
27.02.2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали угоду про відступлення прав вимоги, за умовами якої до позивача від ОСОБА_4 перейшли всі кредиторські права вимоги, які виникли із укладеного із відповідачем договору позики від 06.03.2016р.
Про факт відступлення прав вимоги відповідач був повідомлений у письмовій формі відповідним повідомленням від 10.03.2017р., яку за інформацією Укрпошти відповідач отримав 15.03.2017р.
17.03.2017р. позивач направив по пошті на адресу відповідача свою письмову пропозицію про досудове врегулювання спору, яка містила вимогу про повернення позики, проте відповіді відповідач не надав, заборгованість не повернув.
Відповідно до п. 5 договору позики сторони узгодили, що у випадку прострочення повернення позики позичальник зобов'язаний за весь період прострочення сплатити позикодавцю пеню із розрахунку 25% річних.
Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою корить суму заборгованості за договором позики у розмірі 9 970,00 дол. США, що еквівалентно 271 856,88 грн. та пеню у розмірі 92 129,28 грн.
В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив.
За згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2016 рокуОСОБА_4 надав ОСОБА_2 в якості позики грошові кошти в сумі 9970 доларів США, а відповідач зобов'язався їх повернути в строк до 06.08.2016р. На підтвердження цього факту позикодавець і позичальник склали у письмовій формі та підписали договір позики від 06.03.2016р.
Однак свої зобов'язання в обумовлений в договорі строк відповідач не виконав та позику не повернув.
05.12.2016р. ОСОБА_4 було направлено по пошті на адресу відповідача письмову пропозицію про досудове врегулювання спору, проте відповіді відповідач не надав, заборгованість не повернув.
27.02.2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали угоду про відступлення прав вимоги, за умовами якої до позивача від ОСОБА_4 перейшли всі кредиторські права вимоги, які виникли із укладеного з відповідачем договору позики від 06.03.2016р.
Про факт відступлення прав вимоги відповідач був повідомлений у письмовій формі відповідним повідомленням від 10.03.2017р., яке за інформацією Укрпошти відповідач отримав 15.03.2017р.
17.03.2017р. позивач направив по пошті на адресу відповідача свою письмову пропозицію про досудове врегулювання спору, яка містила вимогу про повернення позики, проте відповіді відповідач не надав, заборгованість не повернув.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону.
Частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов'язку повернути суму позики в строк до 06серпня 2016 р., суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 9 970,00 дол. США, що еквівалентно 271 856,88 грн.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до п. 5 договору позики сторони узгодили, що у випадку прострочення повернення позики позичальник зобов'язаний за весь період прострочення сплатити позикодавцю пеню із розрахунку 25% річних.
Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 92 129,28 грн.
Виходячи зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 639,87 грн.
Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.16, 526, 530, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 281-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1(ідентифікаційний номер: не відомий) на користь ОСОБА_1, рік народження не відомий(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) суму боргу врозмірі в розмірі 9 970,00 дол. США, що еквівалентно 271 856,88 грн. та пеню в розмірі 92 129,28 грн. грн.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: не відомий) на користь ОСОБА_1, рік народження не відомий (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 3 639,87 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.Г.Скрипник