Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8529/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління з питань забезпечення діяльності та розвитку Державної кримінально-виконавчої служби України, Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2017 року, яка постановлена суддею Полонецем С.М.в м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовом, в якому просив поновити його на посаді начальника кадрової роботи державної установи Управління з питань забезпечення діяльності та розвитку Державної кримінально-виконавчої служби України (Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України) та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03 серпня 2018 рокувідмовлено у відкритті провадження у справі за даним позовом з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що даний спір не є публічно-правовим спором та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки трудова діяльність на посаді начальника кадрової роботи Державної установи Управління з питань забезпечення діяльності та розвитку Державної кримінально-виконавчої служби України, на якій перебував позивач з 01.02.2017 року та з якої його було звільнено 04.07.2017 року, - не є публічною, так як зазначена посада не відповідає жодному з критеріїв визначених п.17 ч.1 ст.4 КАС України та не відноситься до військової чи державної служби.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, визначеному КАС України.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

У відповідності з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до наказу директора Департаменту забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби України від 31.01.2017 року № ДЗД/16-13/179-17, призначено на посаду начальника кадрової роботи Департаменту забезпечення діяльності кримінально-виконавчої служби України.

Зі змісту наказу заступника директора Департаменту забезпечення діяльності державної кримінальної служби України № ДЗД/16-61/179-17 від 04.07.2017 року вбачається, що позивача було звільнено з посади начальника кадрової роботи вказаного департаменту за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що трудова діяльність позивача на вказаній посаді є публічною службою, тобто відноситься до державної чи військової служби.

Крім того, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2018 року, провадження у справі № 295/8876/17 за позовом ОСОБА_2 до Генеральної дирекції державної кримінально-виконавчої служби України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі закрито в зв'язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Так під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Богунського райсуду м. Житомира від 09 лютого 2018 року у вказаній справі було встановлено, що посада начальника відділу кадрової служби Департаменту забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, яку займав позивач у період з 01.02.2017 року по 04.07.2017 року не відноситься до посад рядового і начальницького складу, посад державної служби та інших посад публічної служби, що підтверджується довідкою Державної кримінально-виконавчої служби України №1120 від 24.04.2018 року.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, оскільки спір між позивачем та відповідачем виник з цивільних (трудових) правовідносин, а не публічно-правових, висновок суду першої інстанції про те, що спір підлягає розглядати в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України зазначене є підставою для скасування ухвали суду та передачі даного питання для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2017 року скасувати,а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: