Справа №: 671/272/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при секретарі Ковбасюк Т.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача Чорної Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Наркевицької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Наркевицької селищної ради про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) в КСП "Аврора" с. Шмирки Волочиського району Хмельницької області розміром 2,3 в умовних кадастрових гектарах, яка згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 належала ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначив, що він, позивач, є єдиним спадкоємцем по заповіту після смерті своєї двоюрідної тітки ОСОБА_4, однак не може оформити свої спадкові права на зазначену земельну частку (пай) у зв'язку з втратою заповіту. Вказує, що він проживав разом тіткою, доглядав її, а тому вона в період з 1995 по 1998 рік склала на його користь заповіт на все належне їй майно. Даний заповіт було посвідчено Шмирківською сільською радою. Після смерті ОСОБА_4 він, позивач, фактично прийняв спадщину та отримав на підставі заповіту в відділенні Ощадбанку в м. Волочиську вклад та кошти на її поховання.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. У відповіді на відзив представник позивача з позицією відповідача не погоджується, посилаючись на те, що складання заповіту на користь позивача опосередковано підтверджується отриманням позивачем в відділенні Ощадбанку коштів, що належали ОСОБА_4, а також коштів на поховання останньої.

Представник відповідача позов не визнала, в письмову відзиві на позов просить відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження складання ОСОБА_4 заповіту на його користь. Вказує, що не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна. Крім того, позивач не надав доказів про звернення ним до нотаріуса для оформлення спадкових прав та відповідно, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що наявність заповіту ОСОБА_4 на банківський вклад не підтверджує передачі позивачеві права на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 припинилося ІНФОРМАЦІЯ_1 року у день її смерті, а тому не може бути успадковане.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Шмирки Волочиського району Хмельницької області померла ОСОБА_5 До складу спадкового майна увійшло право на земельну частку (пай), розташовану у колишньомуКСП "Аврора" с. Шмирки Волочиського району Хмельницької області розміром 2,3 в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю згідно сертифіката на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51866661 від 11.05.2018 року, виданою Волочиською державною нотаріальною конторою,вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не заводилась.

За зверненням позивача, державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори листом від 30.03.2018 року № 491/01-16 було повідомлено про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що він не відноситься до кола спадкоємців, передбачених ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Тобто, племінники не входили до кола спадкоємців по закону.

Частиною 1 статті 534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За правилами положень ЦК УРСР 1963 року, до вкладів, що знаходились на рахунках Ощадбанку була передбачена спрощена процедура їх спадкування. Отримання вкладу відбувалось за розпорядженням вкладника, а якщо вкладник не зробив розпорядження, вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Відмовляючи позивачу в позові, суд виходить з того, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 цього ж Кодексу визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно чинної на зазначений позивачем період - 1995-1998 роки - ст. 541 ЦК України, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

За змістом ч. 5, 6 ст. 3 Закону УРСР "Про державний нотаріат", чинною станом на 1995-1998 роки, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.

Із наявної в матеріалах справи та дослідженої судом довідки № 161 від 13 квітня 2018 року, виданою старостою Шмирківського старостинського округу Наркевицької ОТГ (а.с. 38), вбачається, що за наведений позивачем період часу заповіт ОСОБА_4 не складався і секретарем виконкому Шмирківської сільської ради не посвідчувався.

Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51872057 від 11.05.2018 року, наданою Волочиською державною нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі інформація про наявність заповіту, складеного ОСОБА_4, відсутня.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що його тітка ОСОБА_4 за життя в 1995 -1998 роках вчинила на його користь заповіт на все належне їй майно. В дальнішому цей заповіт був втрачений. Як на доказ в підтвердження наявності такого заповіту позивач посилається на отримання ним після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року коштів у відділенні Ощадбанку у м. Волочиську на поховання останньої та показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Суд не приймає до уваги наведені посилання позивача, оскільки такі докази відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 1 ст. 80 ЦПК України не можна визнати достовірними та достатніми.

Так, із показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 за життя повідомляла їм про намір заповісти земельну частку (пай) позивачеві, однак їм не відомо про дату та обставини вчинення нею заповіту та зміст такого.

В наявній в матеріалах справи довідці Ощадбанку від 29.01.2018 року № 1 про те, що позивач ОСОБА_1 отримав згідно заповіту ОСОБА_4 кошти на її поховання, також відсутні відомості стосовно дати та змісту зазначеного заповіту, зокрема, відсутні відомості про заповітне розпорядження ОСОБА_4 на все належне їй майно на користь позивача, в тому числі і на земельну частку (пай).

Наведене свідчить, що позивач в підтвердження своїх доводів не надав суду достовірних і достатніх доказів, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 530, 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Наркевицької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1; Наркевицька селищна рада, смт. Наркевичі, вул. Незалежності, 2 .

Повне рішення складено 05.07.2018 року.

Суддя: