Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2018 Справа №607/16414/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави ,-

В С Т А Н О В И В

Позивач, ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь 10 000 ,00 грн., набутих без достатньої правової підстави, проценти від простроченої суми заборгованості, у зв'язку із набуттям коштів без достатньої правової підстави, в розмірі 6366,11 грн. за період з 28.09.2014 року по 31.03.2018 року, а також 487,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 04.09.2014 р. ОСОБА_5, керуючи автобусом марки ЗАЗ-1 VAN, д.н.з. НОМЕР_1, допустив наїзд на автомобіль Mitsubishi Paqero Sport, д.н.з. НОМЕР_2, яким ОСОБА_2 володів та користувався, відповідно до умов договору фінансового лізингу №ТЕ00А-66593143 від 15.04.2013 р., укладеним із ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. На момент вчинення ДТП, позивач перебував у трудових правовідносинах із ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові (службові) обов'язки. Дана обставина встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.07.2015 p. у цивільній справі № 607/18189/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження у ДТП автомобіля Mitsubishi Paqero Sport, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. 28 вересня 2014 року, ОСОБА_5 передав відповідачу 10 000 гривень на відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», що підтверджується письмовою розпискою. Позивач вважає, що кошти в розмірі 10 000 гривень ОСОБА_2 набув безпідставно, оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував у трудових відносинах із ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові обов'язки, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню зазначеним товариством.

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Крім цього, позивач зазначив, що кошти відповідачу у сумі 10 000 гривень надав на його вимогу, про що останній зазначив у розписці. Зазначена сума коштів була його особистими та не одержувалась ним від ПАТ «Тернопільське АТП 16127» в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, подавши відзив на позов. Суду зазначили, що позивач будучи водієм автобуса марки ЗАЗ-1 VAN, д.н.з. НОМЕР_1 допустив на належний йому на той час на праві платного володільця та користувача припаркований автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», який отримав значні механічні пошкодження що згідно звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля від 17 вересня 2014 року №208 становить 108113,60 грн. Страховою компанією виплачено страхове відшкодування в розмірі 84809,19 грн., публічним акціонерним товариством «Тернопільське АТП 16127» 13304,41 грн., всього 98113,60 грн. Тобто, на даний час повністю збитки не відшкодовано. Винним у вчиненні ДТП є позивач, якого постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП. Таким чином, в результаті ДТП, що сталася по вині позивача та його роботодавця виникли деліктні зобов»язання. Тому, заподіювач шкоди ОСОБА_5 28 вересня 2014 року добровільно передав йому грошові кошти у розмірі 10 000 грн. для відновлювального ремонту пошкодженого ним автомобіля. При цьому, ОСОБА_5 пояснив, що ці кошти є частковим виконанням зобов»язання по відшкодування завданої ним шкоди і надані вони власником, у якого він працює водієм. Також вважає, що вимоги позивача про стягнення нарахованих сум процентів на його думку не підлягають до задоволення, оскільки вважає, що даний спір випливає із договірних правовідносин, тому застосування ст..536 ЦК України вважає безпідставним. Також, представник відповідача зазначив, що вказана сума коштів не підлягає поверненню позивачу в силу вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, оскільки є такою, що надана фізичній особі як засіб до її існування. Враховуючи наведені обставини, відповідач та його представник вважають, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Представник третьої особи публічного акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в судовому засіданні подав письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких вважає, що позов позивача ОСОБА_5 є підставним. Зазначив, що на момент вчинення ДТП позивач перебував у трудових відносинах із ПАТ «Тернопільське АТП 16127», а тому відповідно до ч.2,5 ст.1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовуються особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 28 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом було ухвалене судове рішення про стягнення з ПАТ «Тернопільське АТП 16127» на користь страхової компанії «Інгосстрах» 35759,19 грн. витрат пов»язаних із сплатою потерпілому страхового відшкодування, а також на користь ОСОБА_2 14 000 грн. матеріальних збитків та 2000 грн. морального відшкодування.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

04 вересня 2014 року о 20 годині 50 хвилин на території ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» по вулиці Галицькій, 28 в місті Тернополі, гр.. ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-1 VAN», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, в порушення вимог п.п. 1.4., 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив наїзд на припаркований ОСОБА_2 транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», д.р.н. НОМЕР_4, належний ПАТ КБ «ПриватБанк». Внаслідок даної ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року у справі № 607/15183/15-ц, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно договору лізингу №ТРЕ00А-66593143 укладеного 15 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 є лізингоодержувачем автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.р.н. НОМЕР_4.

Як вбачається із наявної при матеріалах справи письмової розписки, 28 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 10 000 грн.. У ній зазначено, що зазначена сума коштів отримана ним на відшкодування ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 вересня 2014 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, з участю третіх осіб ПАТ «Приватбанк», ПАТ «Страхова Група ТАС», ПАТ «Страхова компанія Інгосстрах», ПАТ «Тернопільське АТП 16127» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Як вбачається із вказаного судового рішення, підставою для відмови ОСОБА_2 у позові було те, що ОСОБА_5 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обов'язків водія автобуса у ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», а тому в силу вимог ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до звіту від 17 вересня 2014 року № 208, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» становить 108 113 грн. 60 коп., страховою компанією виплачено страхове відшкодування у сумі 84 809 грн. 19 коп.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_5 підтвердив суду ту обставину, що сума коштів у розмірі 10 000 грн., яка зазначена у розписці ОСОБА_2 від 28.04.2014 року, була передана ним на вимогу останнього, які відповідач мав використати на ремонт пошкодженого ним автомобіля. Зазначив, що це були його особисті кошти, а не кошти надані йому ПАТ «Тернопільське АТП 16127» в рахунок заподіяних ним збитків.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Таким чином, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв»язку з виконанням своїх трудових (службових) обов»язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладений цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст..1191 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Таким чином, суд вважає, що сума коштів, яку відповідач отримав від позивача у розмірі 10 000 грн., є коштами набутими ним без достатньої правової підстави та не входять у загальну суму збитку завдану ОСОБА_2 дорожньо-транспортною пригодою. При цьому суд відкидає твердження представника відповідача про те, що зазначена сума коштів не підлягає поверненню в силу вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, оскільки не є такими в розумінні зазначеної статті.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов позивача про стягнення коштів набутих без достатньо-правової підстави у розмірі 10 000 грн. є підставним та підлягає до задоволення у цій частині.

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення із відповідача 6366,11 гривень процентів від простроченої суми заборгованості, у зв»язку із набуттям ОСОБА_2 10000 гривень без достатньо правової підстави за період з 28.09.2014 року по 31.03.2018 року не підлягають до задоволення, оскільки відповідач, отримуючи кошти від позивача, вважав їх відшкодуванням ОСОБА_5 заподіяних йому збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначив особисто у розписці від 28.04.2014 року, спрямував їх відразу на ремонт пошкодженого йому автомобіля та не зберігав їх у себе, як джерело безпідставного збагачення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, ст.88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 536, 625, 1212, 1214 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 суму безпідставно набуті кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан