Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Грінкевич А.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 09 листопада 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя між сторонами не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, шлюб існує формально. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Фактично позивач з дитиною більшість часу проводить за місцем проживання своєї матері, яка допомагає доглянути дитину. На погляд позивача, відповідач, маючи складний характер, ненормований робочий, не зможе забезпечити гідні умови проживання з ним дитини. Тому звернулась до суду з даними позовом.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить слухати справу у її відсутність.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, 09 листопада 2013 року вступили в зареєстрований шлюб. (а. с. 5)

Від даного шлюбу у сторін народилась донька: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а. с. 6)

Сімейне життя не склалось, стосунки у сторін погіршились.

Як зазначає позивач, що різні погляди на життя, вибір місця проживання, фінансові проблеми, майбутнє дитини та т.і. виявились для сторін непереборними.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України)

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довіру та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки, відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інших утриманців не має, здоровий, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до сім'ю України», при вирішенні спорів між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із встановленої рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому необхідно врахувати вік дітей, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Крім того, ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на те, що між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а. с. 22-23) та враховуючи той факт, що вимога щодо визначення місця проживання дитини відповідачем визнається, суд приходить до висновку, що дана вимога також підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352 грн. 40 к.

Крім того, позивачу необхідно повернути 352 грн. 40 к. судового збору, сплаченого при поданні позову

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 104, 105, 112, 180-184, 191 СК України, ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 142, 200, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 02098, АДРЕСА_1) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: 02098, АДРЕСА_1), зареєстрований 09 листопада 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 1719) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення дитиною 14 (чотирнадцяти) років.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 к. на користь ОСОБА_1.

Повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору сплаченого при подачі позовної заяви в розмірі 352 грн. 40 к. на користь ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення № 0.0..1 від 31 липня 2018 року на р/р 6005, МФО 899998, код отримувача 38012871, банк отримувача УК у Дніпровському районі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2018 року

Суддя Н.О. Яровенко