Справа № 128/2960/18

РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

без участі сторін по справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 28.01.2007 року перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10.12.2014 року було розірвано. В шлюбі в них 10.04.2008 року народився син ОСОБА_3, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а їй одній важко його утримувати. Вказує, що відповідач має добрий стан здоровя, не зобовязаний до виплати аліментів будь-кому, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, тому може сплачувати аліменти на утримання їхнього сина.

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття.

В судове засідання сторони по справі не зявились, однак попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, також просить при призначенні розміру аліментів врахувати, що вона є інвалідом III групи, а відповідач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно.

14.12.2018 року відповідачем подано письмові заперечення на позовну заяву, в яких він зазначає, що сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі не має можливості, оскільки сам є інвалідом 2 групи довічно, має незадовільний стан здоров'я та перебуває на диспансерному обліку. Так, у 2000 році він отримав вогнепальне поранення та йому було здійснено оперативне втручання.В 2002 році було проведено пластику дефекту черепа керамічним імплантом.В 2012 році було проведено видалення титанового імпланту та абсцесу правої скроневої частки головного мозку.З 22 квітня 2015 року по 03 червня 2015 рік він був госпіталізований та йому проведено оперативне втручання 19 травня 2015 року з часткового видалення запальної гранульоми скроневої частки справа, видалення двох паравентрикулярних абсцесів скроневої частки справа.Стан його здоров'я погіршився, з 16 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні в м. Ужгороді ОКІДНН з діагнозом гранульома (запальна) правої скроневої частки головного мозку з вираженим перфокальним набряком, легким лівобічним геміпарезом та кінестезією в лівих кінцівках, а 26 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року його було знову госпіталізовано та проведено оперативне втручання 28 лютого 2018 року з часткового видалення гранульоми правої гемосфери головного мозку.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 з 28 січня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2014 року було розірвано, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 3).

В період шлюбу в сторін по справі 10 квітня 2008 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії 1-АМ № 106624 від 08.05.2008 року (а.с. 2).

Син сторін по справі ОСОБА_3 проживає разом з матірю ОСОБА_1, що вбачається з довідки № 1771, виданої Хижинецькою сільською радою Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області від 29.10.2018 року (а.с. 6).

З ксерокопії пенсійного посвідчення позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона є інвалідом III групи довічно.

З ксерокопії пенсійного посвідчення відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він є інвалідом II групи довічно.

Крім того, з наданих відповідачем медичних довідок та виписок вбачається, що у 2000 році він отримав вогнепальне поранення та йому було здійснено оперативне втручання.В 2002 році було проведено пластику дефекту черепа керамічним імплантом.В 2012 році було проведено видалення титанового імпланту та абсцесу правої скроневої частки головного мозку.З 22 квітня 2015 року по 03 червня 2015 рік він був госпіталізований та йому проведено оперативне втручання 19 травня 2015 року з часткового видалення запальної гранульоми скроневої частки справа, видалення двох паравентрикулярних абсцесів скроневої частки справа.З 16 лютого 2018 року по 21 лютого 2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні в м. Ужгороді ОКІДНН з діагнозом гранульома (запальна) правої скроневої частки головного мозку з вираженим перфокальним набряком, легким лівобічним геміпарезом та кінестезією в лівих кінцівках, а 26 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року його було знову госпіталізовано та проведено оперативне втручання 28 лютого 2018 року з часткового видалення гранульоми правої гемосфери головного мозку.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Так, при визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який за станом свого здоровя не має можливості в повній мірі надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4, оскільки є інвалідом II групи довічно, а також стан здоровя матері дитини ОСОБА_1, яка є інвалідом III групи довічно.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи обєктивності та справедливості, суд вважає позов частково обґрунтованим, в звязку з чим він підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2, частково судові витрати на правничу допомогу в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна