Справа № 750/6708/18
Провадження № 2/750/1789/18
У Х В А Л А

06 липня 2018 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Карапута Л.В., розглянувши позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Управління адміністративних послуг про скасування рішень державних реєстраторів,

треті особи Союз спеціалізованих підприємств, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», ОСОБА_3, Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

04.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пленум Вищого Пленум Вищого Адміністративного суду України в п.3 своєї Постанови № 8 від 20 травня 2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зазначив, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Спором адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позовна заява не містить вимог щодо виконання цивільно-правових угод.

Тобто дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону № 1952-ІV.

Вказана позиція узгоджується із Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі 803/1125/17.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкриті провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Управління адміністративних послуг про скасування рішень державних реєстраторів, оскільки вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в судах у порядку цивільного судочинства та роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Чернігівського окружного адміністративного суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Управління адміністративних послуг про скасування рішень державних реєстраторів у порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та за предметною підсудністю відноситься до компетенції Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Карапута