Житомирський апеляційний суд
Справа №2-334/99 Головуючий у 1-й інст. Куліченко М.В.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника апелянта

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Коростенського міського суду Житомирської області від 02 березня 1999 року під головуванням судді Куліченко М.В.

у цивільній справі №2-334/99 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У січні 1999 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом. Просила розподілити між нею та відповідачем будинок та предмети домашньої обстановки і побуту. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двох синів: 1998 р.н. та 1991 р.н. і які проживають з нею та перебувають на її утримані. В 1998 році шлюб було розірвано, у зв'язку з чим виникла необхідність розподілу спільного майна подружжя, загальна вартість якого відповідно до Акту опису майна становить 8 970 грн. та приватизованої квартири (будинку).

Ухвалою Коростенського міського суду Житомирської області від 02 березня 1999 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якою ОСОБА_5 виділено мотоцикл Іж-5, решту майна виділено у власність ОСОБА_4, в т.ч. 64/100 частин будинку по АДРЕСА_4, та предмети обстановки і побуту.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3436 грн. різниці у вартості спірного майна у зв'язку з перевищенням її долі в спільному майні.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначену ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 03.08.1994 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 В ході розгляду справи ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_3 не були залучені до участі у справі та в їх інтересах позов не було заявлено, оскільки на той час вони ще були неповнолітніми. З описової частини позовної заяви вбачається, що позивачка запропонувала варіанти розподілу майна, в якому зазначила, що вона просить виділити їй з дітьми ? частини приватизованої квартири. Суд першої інстанції не звернув уваги, що крім сторін у справі співвласниками спірного майна є апелянт та його брат та затвердив мирову угоду, якою 64/100 спірного будинку виділив у власність позивачці. При цьому порушено право власності інших співвласників.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що її укладення не суперечить закону, не порушує прав сторін та в результаті її укладення обидві сторони будуть забезпечені майном.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з'ясування всіх обставин справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, 02 березня 1999 року сторони подали до суду першої інстанції мирову угоду зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 виплачує ОСОБА_5 вартість його частки майна у вигляді ? частини будинку, що складає 3436 грн. та передає відповідачу мотоцикл ІЖ-5. Решта майна залишається за позивачкою та дітьми (а.с.21).

Проте, відповідно до технічної документації та свідоцтва на право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 03 серпня 1994 року № 241 за підписом керівника органу приватизації Вознюк Т.О., та зареєстрованого у Коростенському МБТІ у реєстрову книгу за № 3811, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності громадянам ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 (а.с.9-14).

Згідно ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Тому, з вказаної норми закону слідує, що оскаржуваною ухвалою порушено права та законні інтереси третіх осіб, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_3, як співвласників спірної квартири АДРЕСА_1. Зазначені особи не були залучені до участі у справі і в їх інтересах позов не був заявлений.

За наведених обставин та відповідно до ст.379 ЦПК оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Коростенського міського суду Житомирської області від 02 березня 1999 року скасувати.

Справу №2-334/99 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя направити до того ж суду для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 26.12.2018 року.