Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа №643/655/16-ц

провадження № 61-3710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у м. Харкові,

треті особи: Національний банк України, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), відділення ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів поруки припиненими.

Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та позивачами укладені договори поруки №7214/25.1/06-N-П, №7214/25.2/06-N-П.

Згідно з умовами вказаних договорів позивачі зобов'язалися солідарно з позичальником ОСОБА_6 відповідати перед банком щодо виконання обов'язків останньої за кредитним договором №7214/25/06-N, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній замінив кредитора у вищевказаних зобов'язаннях.

Додатковим договором до кредитного договору від 08 серпня 2011 року у пункті 1 черговість погашення заборгованості істотно змінено в порівнянні з первинними умовами пункту 4.8 кредитного договору та пункту 2.3 договорів поруки.

Пунктом 1 додаткового договору передбачено, що «банк має право в односторонньому порядку змінити черговість погашення боргових зобов'язань за кредитним договором та усіма додатковими договорами до нього».

Відповідно до пунктів 3, 4 додаткового договору банк отримав право направляти кошти на будь-які рахунки на розсуд банку з метою їх продажу на міжбанківському валютному ринку, за курсом, що склався на день купівлі іноземної валюти, з урахуванням комісії банку за купівлю, що визначається тарифами банку (пункти 5, 6), при цьому банк самостійно визначає курс продажу національної валюти.

Позивачі вважають, що таким чином вказані умови додаткового договору збільшили загальний обсяг відповідальності поручителів порівняно з кредитним договором, при цьому своєї згоди на укладення додаткового договору вони не давали, що є порушенням пункту 2.6 договорів поруки.

Крім того, позивачі вважають припиненими вищезазначені договори поруки, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся до них як поручителів з досудовими вимогами лише 17 листопада 2014 року, що отримані ними 26 листопада 2014 року - з якого почався перебіг трьохрічного строку у розумінні статей 251, 252 ЦК України та пункту 2.2 договорів поруки.

01 грудня 2014 року позивачі надіслали заяву у якій повідомили банк про бажання виконати вимоги добровільно, яка була отримана банком 04 грудня 2014 року. Банк відповіді не надав, відмовився прийняти виконання зобов'язання. Таким чином, перебіг шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, почався 29 листопада 2014 року та закінчився 30 травня 2015 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки № 7214/25.1/06-N-П від 29 листопада 2006 року, укладений ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Визнано припиненим договір поруки № 7214/25.2/06-N-П від 29 листопада 2006 року, укладений ОСОБА_4 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що додатковий договір № 1 від 08 серпня 2011 року до кредитного договору від 29 листопада 2006 року змінює черговість погашення заборгованості, який був підписаний без участі поручителів, без повідомлення їх про такі зміни, що збільшує обсяг їх відповідальності, припиняє дію договорів поруки. Банк не пред'явив вимоги до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року рішення районного суду від 10 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що висновок про визнання договорів поруки припиненими з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, не відповідає нормам матеріального права. Апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції зроблено висновок про припинення договорів поруки з тієї підстави, що додатковим договором № 1 від 08 серпня 2011 року до кредитного договору від 29 листопада 2006 року збільшено обсяг відповідальності поручителів, однак суд першої інстанції таким чином вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачами такі вимоги не заявлялися.

У серпні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

15 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

24 січня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

26 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено справу до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом не взято до уваги збільшення загального обсягу відповідальності поручителів у порівнянні з кредитним договором, при цьому своєї згоди на укладення додаткового договору вони не давали, що є порушенням пункту 2.6 договорів поруки. Крім того, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вважають припиненими вищезазначені договори поруки, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся до них як поручителів з досудовими вимогами лише 17 листопада 2014 року, що отримані ними 26 листопада 2014 року - з якого почався перебіг трьохрічний строк у розумінні статей 251, 252 ЦК України та пункту 2.2 договорів поруки.

У запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просить залишити в силі рішення апеляційного суду, посилаючись, що воно відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано те, що порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання запропоноване боржником або поручителем. Позивачами не було доведено жодної підстави для припинення поруки.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційноїскаргибез задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №7214/25.1/06-N-П, а також між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 договір поруки №7214/25.2/06-N-П, за умовами яких останні зобов'язалися солідарно з позичальником ОСОБА_6 відповідати перед банком щодо виконання обов'язків останньої за кредитним договором №7214/25/06-N, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6

08 серпня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 укладений додатковий договір №1 до кредитного договору від 29 листопада 2006 року, пунктом 1 якого встановлено, що при надходженні до банку коштів для погашення заборгованості за кредитним договором та додатковими договорами до нього банк направляє ці кошти на погашення такої заборгованості у черговості інший, ніж було передбачено пунктом 4.8. кредитного договору, а також пунктом 2.3. договорів поруки.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними договорами.

17 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до ОСОБА_6, ОСОБА_3, як до поручителів, з досудовими вимогами, в яких зазначалося, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, у зв'язку з чим банк вимагав розглянути претензії у відповідні строки сплатити заборгованість та попереджав, що у разі незадоволення цих претензій банк буде вимушений звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованість за кредитним договором.

Зазначені вимоги поручителями отримані 26 листопада 2014 року та відповідно до вимог статті 555 ЦК України вони повідомили боржника про одержання вимог кредитора.

30 листопада 2014 року поручитель ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з клопотанням про надання дозволу на продаж предмету іпотеки - квартири, яке було отримано банком 04 грудня 2014 року.

ПАТ «Дельта Банк» своїми діями, а саме тим, що не надав дозволу продати квартиру - предмет іпотеки, а отримані кошти звернути на погашення заборгованості, відмовився прийняти належне виконання, запропоноване поручителями та боржником ОСОБА_7

Крім того, пунктом 2.2 договорів поруки визначено, що при порушенні позичальником своїх зобов'язань за платежами, що виникли за кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку, в триденний строк (включаючи день отримання повідомлення), виконує в повному обсязі платіжні зобов'язання позичальника за кредитним договором, які підлягали виконанню, але не були виконані позичальником.

Оскільки вимоги банку поручителями не були виконані, то з 29 листопада 2014 року встановлений шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, в межах якого ПАТ «Дельта Банк» мав право звернутися до суду з вимогою до поручителів про примусове стягнення боргу, який сплив 31 травня 2015 року.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, визнав поруку припиненою, оскільки ПАТ «Дельта Банк» втратив можливість звертатися до поручителів з вимогою про стягнення заборгованості з підстав, передбачених частинами другою та четвертою статті 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з висновками якими і погоджується Верховний Суд, виходив з того, що зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з кредитного договору та договорів поруки, строк виконання основного зобов'язання встановлено 10 листопада 2031 року включно.

Направляючи досудову вимогу на ім'я поручителів ПАТ «Дельта Банк» не вимагав сплати достроково всієї суми заборгованості за кредитом, а лише попереджав про таку можливість.

У досудових вимогах ПАТ «Дельта Банк» ставилося питання про сплату простроченої (поточної) заборгованості.

Таким чином, строк виконання основаного зобов'язання боржника не був змінений направленням досудової вимоги поручителям і не настав 29 листопада 2014 року.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, провадження № 14-145цс18 та від 20 червня 2018 року у справі№ 758/6863/14-ц, провадження № 14-224цс18.У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за договором, передбачений частиною четвертоюстатті 559 ЦК Українистрок пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Враховуючи вище зазначене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, що висновки суду першої інстанції щодо визнання договорів поруки припиненими з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, такими, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що під час ухвалення рішення місцевий суд дійшов помилкового висновку, що додатковим договором № 1 від 08 серпня 2011 року до кредитного договору від 29 листопада 2006 року збільшено обсяг відповідальності поручителів. При цьому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачами такі вимоги не заявлялися.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції без змін.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик