Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 201/17487/15-ц

провадження № 61-20589св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року у складі судді Батманової В. В. та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року у складі суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Баранніка О. П.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» та або - банк) про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 09 вересня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 09 вересня 2008 року укладений договір поруки. Вважає, що договір поруки припинився, оскільки банк не пред'явив вимоги до неї як до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Просила суд визнати припиненим договір поруки від 09 вересня 2008 року № 2008/123-1, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 09 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, договір поруки № 2008/123-1, укладений від 09 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, укладеного 09 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано припиненим, стягнуто з відповідача на користь позивача 487, 20 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для визнання припиненим договору поруки, оскільки банк не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суд Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі та витребувано з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зазначену справу та зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року до розгляду касаційної скарги.

26 липня 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, які мотивовані тим, що оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими, оскільки ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню у зв'язку з її необґрунтованістю.

21 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року вказана справа призначена до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року зазначена справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди встановили, що 09 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір №2008-123, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 53 000 доларів США на строк до 09 вересня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 09 вересня 2008 року №2008/123, між банком та ОСОБА_4 09 вересня 2008 року укладений договір поруки №2008-123-1.

Строк дії договору поруки не встановлений.

13 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу боржника ОСОБА_5 вимогу про повне погашення кредитної заборгованості в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги. Зазначена вимога отримана боржником цього ж дня - 13 серпня 2011 року, що визнав сам боржник.

23 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2008 року №2008-123.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 17 вересня 2014 року справа № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року справа № 6-1451цс16.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін (постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2662цс15).

Пред'явивши вимогу 13 серпня 2011 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому початок передбаченого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку слід обраховувати з 30-го дня після отримання вимоги - 13 вересня 2011 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що банк пред'явив 13 серпня 2011 року вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання основного зобов'язання, який настав 13 вересня 2011 року, а з позовом до поручителя про стягнення заборгованості банк звернувся 20 серпня 2012 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору поруки припиненим.

Висновок апеляційного суду є законним та обґрунтованим і узгоджується з установленими судом обставинами, підтвердженими належними і допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду та встановлених судом обставинам, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, переоцінка цих доказів відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Оскаржувані рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішень на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат