Справа № 535/706/18
Провадження № 2/535/300/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляює самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання за ними в рівних частках, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,3756 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_5, яка померла 24 вересня 2012 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 25 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1575.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що після смерті їх матері - ОСОБА_5, яка померла 24 вересня 2012 року, вони є спадкоємцями за законом. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,3756 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачі звернулися до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, однак отримали відмову у видачі на їх ім'я свідоцтв про спадщину, у зв'язку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивачі вважають, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє їх права як спадкоємця за законом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Третя особа, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю за наступних підстав.

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочками ОСОБА_5. Родинні відносини ОСОБА_1 з якою, підтверджуються свідоцтвом про народження серії VII-УР № 0855636, виданим ОСОБА_3 райбюро ЗАГС Полтавської області 07.10.1966 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-КЕ № 449384, виданим ОСОБА_3 відділом ЗАГС Полтавської області 07.03.1986 року.

Родинні відносини ОСОБА_2 з ОСОБА_5 підтверджуються свідоцтвом про народження серії II-УР №159030, виданим ОСОБА_3 сільською Радою Котелевського району Полтавської області 28.09.1959 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-КЕ № 323397, виданим відділом ЗАГС Полтавської області 28.08.1977 року.

24 вересня 2012 року ОСОБА_5 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 223698, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 23.09.2012 року.

За свого життя ОСОБА_5 заповіла позивачкам на випадок своєї смерті земельну ділянку в розмірі 3,27 га, яка надана для с/г використання та знаходиться на території ОСОБА_3 селищної ради КСП «Маяк».

14 червня 2004 року ОСОБА_5 було складено ще один заповіт за умовами якого вона заповіла належний їй автомобіль марки «ВАЗ-2121», 1989 року випуску, на користь ОСОБА_4, про що свідчить заповіт, посвідчений ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 14.06.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 1058.

Відповідно до довідки № 2315, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області 10.05.2018 року вбачається, що гр. ОСОБА_5, яка померла 24 вересня 2012 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому на час відкриття спадщини 24.09.2012 року з ОСОБА_5 за вищевказаною адресою були зареєстровані: дочка ОСОБА_2, онук ОСОБА_6, дружина онука ОСОБА_7.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

У провадженні ОСОБА_3 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 36/2013 щодо майна ОСОБА_5, яка померла 24.09.2012 року, і позивачки,як дочки спадкодавця, являються єдиними спадкоємцями як за законом, так і за заповітом на майно померлої.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_5, яке не було охоплено змістом заповіту, та яке спадкується нами за законом на загальних підставах, складається з земельної ділянки загальною площею 0,3756 га, яка надана для ведення особистого підсобного господарства, і знаходиться за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області й до дня смерті належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 25 березня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1575.

Відповідно до листа за № 02-01-42/337, наданого відділом Держземагенства у Котелевському районі Полтавської області 18.02.2014 року, за результатами розгляду нотаріального запиту № 89/02-14 від 11.02.2014 року щодо надання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, було повідомлено, що земельна ділянка площею 0,3756 га, що знаходиться на території село Камінне ОСОБА_3 селищної ради Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_5, до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельних ділянок.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної або комунальної власності або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Інших законодавчих нормативних актів щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок на даний час не передбачено, а тому Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У звязку з вищевикладеним, державний нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,3756 га, оскільки нами не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 430/02-31 від 16.05.2018 року.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 0,3756 га, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивачів можливості, як спадкоємців, отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної ОСОБА_1 Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що оскільки ОСОБА_5 за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачів права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції, що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, з державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 25 березня 2002 року вбачається, що земельна ділянка була надана для ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить на сьогодні п. г ч. 3 ст. 22 ЗК України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства надаються несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і обєднанням громадян, а не громадянам України ( фізичним особам).

До того ж, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям ЗК України № 2768-III від 25.10.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

При видачі державного акту не було звернуто уваги на допущену помилку у вказівці цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до довідки за № 238, наданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області 10.05.2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,3756 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого 25 березня 2002 року, нині покійній ОСОБА_5, знаходиться за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області і надана для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до п. а) ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) однією з категорією поділу земель України за їх основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,3756 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_5, яка померла 24 вересня 2012 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 25 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1575.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за законом право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,3756 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Комарова, с. Камінне Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_5, яка померла 24 вересня 2012 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 520970, виданого ОСОБА_3 селищною радою Полтавської області 25 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1575.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя