Справа № 147/720/17
Провадження № 22-ц/772/1494/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 рокуСправа № 147/720/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого cудді Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Марчук В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення, постановлену суддею Тростянецького районного суду Вінницької області І.А. Волошиним,

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що у провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 та інших, про відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Представником позивача ОСОБА_7 було подано на адресу суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 та будь-яким фізичним особам вчиняти будь-які дії з фактично отриманим ОСОБА_3 від СТОВ ім.Б.Хмельницького майном пайового фонду КСП ім.Б.Хмельницького.

Ухвалою суду від 03 травня 2018 року застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо фактично отриманого ним від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Богдана Хмельницького» майна пайового фонду КСП «ім. Богдана Хмельницького» (згідно додатку) до завершення розгляду справи судом та набрання рішенням законної сили.

16 травня 2018 року ОСОБА_3 було надано суду клопотання про зустрічне забезпечення. В обґрунтування зазначених вимог заявник зазначив, що внаслідок застосування заходів забезпечення позову йому може бути нанесено збитки, оскільки суд заборонив йому ремонтувати, переміщати та експлуатувати майно. Також вказав, що така заборона взагалі може призвести до знищення або втрати майна. Заборонивши експлуатувати вказане майно йому будуть завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки він як відповідальна особа за передачу майна, яка на сьогодні ще не завершена, не зможе використовувати його для здійснення господарської діяльності. Оцінюючи розмір реальних збитків внаслідок втрати майна, враховуючи його вартість, визначену в позовній заяві, а саме в розмірі 169400 грн. вважає, заявник вважає, що реальна ринкова вартість та розмір реальних збитків може складати набагато більше суму.

Майно, яке стало предметом заборони згідно ухвали суду, використовується сторонами даної судової справи та третіми особами для оброблення земель сільськогосподарського призначення. Сума коштів, що була витрачена при використанні земель становить 872 000 гри. У випадку неможливості використовувати своє майно для вирощування сільськогосподарської продукції, ця сума також буде складати вартість реальних збитків.

Також ОСОБА_3 обчислив збитки у формі упущеної вигоди. Вказав, що застосування заходів забезпечення позову зупиняє використання вказаного майна для здійснення господарської діяльності, а тому він не зможе отримати прибуток та буде зазнавати збитків.. При цьому в розмір упущеної вигоди не включено суми збитків внаслідок використання майна для інших цілей - здачі в оренду, облаштування нових цехів та застосування для інших комерційних цілей.

Мінімальна сума, на думку відповідача ОСОБА_3, яку позивач повинен внести на депозитний рахунок суду має складати вартість майна ( реальні збитки - 169400 грн), вартість витрат на посівну (реальні збитки 872 000 грн); сума упущеної вигоди ( 872 000 грн), а всього - 1 913 400 грн.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року клопотання ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення залишено без задоволення.

З такою ухвалою ОСОБА_3 не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважаючи, її незаконною, такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права просив її скасувати, а клопотання про зустрічне забезпечення позову задовольнити.

Інші учасники справи своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до п.8 ч.1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до такого висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року про забезпечення позову у даній справі заборонено відповідачу ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, а саме: експлуатувати, ремонтувати, переміщати, - з фактично отриманим ним від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ім. Б.Хмельницького» майном пайового фонду КСП «ім. Богдана Хмельницького» в кількості 55 одиниць до ухвалення рішення у справі та набрання законної сили. У удовому засіданні ОСОБА_3 стверджував, що такий вид забезпечення позову наносить йому та третім особам збитки у розмірі 1913400,00 грн.

Частинами 1,2, статті 154 ЦПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Частина 3 цієї статті встановлює випадки, коли суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частини 4 статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, повязаних із забезпеченням позову.

Беручи до уваги те, що місце проживання позивача ОСОБА_4 зареєстроване в установленому законом порядку, тобто є відомим, те, що відповідачем не було надано суду доказів, на підтвердження того, що дії з боку позивача наносять йому збитки, що можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність необхідних і обовязкових умов для застосування зустрічного забезпечення, що не суперечить частині 3 статті 154 ЦПК України.

Відповідач обґрунтовував своє клопотання тим, що ним понесені збитки та упущена вигода. Проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надав. А тому апеляційний суд вважає правильним висновок щодо необґрунтованості таких посилань, які по своїй суті базуються на припущеннях.

Також районний суд при постановленні ухвали правомірно врахував те, що ОСОБА_3 не є власником майна, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, а тому збитки йому не наносяться, оскільки заявником не було надано жодного доказу, що таке майно перебуває у його власності. Тому, як вважав суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, вид забезпечення позову, встановлений ухвалою суду від 03 травня 2018 року, не обмежує та не порушує прав та інтересів ОСОБА_3. Наявність обставин, за яких суд може чи зобовязаний застосувати заходи зустрічного забезпечення, і про які зазначав ОСОБА_3, залишились не доведеними.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки вони не містять посилань на обставини, які б ставили під сумнів законність ухвали районного суду.

ОСОБА_3 у скарзі вказав, що оскільки майно, щодо якого було вжито заходи забезпечення позову, знаходиться у фактичному його володінні, то він, відповідно до застосованої ухвалою заборони, не може належним чином виконувати свої обовязки щодо його збереження та підтримання у справному стані. Саме це, на думку скаржника, є вагомою підставою вважати наявність збитків у зазначеному ним розмірі обґрунтованою. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що доводити розмір збитків за нормами ст. 154 ЦПК України він не зобовязаний.

Апеляційний суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті виражають незгоду скаржника з ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, якою забезпечено позов та заборонено йому вчиняти будь-які дії щодо майна.

Інші доводи скарги щодо затягування позивачем розгляду справи з метою створення штучних підстав для зупинки остаточної передачі майна суд також не враховує, оскільки правового значення при встановленні відповідності оскаржуваної ухвали вимогам закону, вони не мають.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_3 не позбавлений права апеляційного оскарження ухвали про забезпечення позову від 03.05.2108 року. Отже, ухвала суду першої інстанції була постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Відповідно до оригіналу:

Головуючий суддя М.М. Якименко