ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 201/2565/16-ц

провадження № 61-10931св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», подану його представником КрапівцевоюОленою Олександрівною, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Котушенко С. П., Красвітної Т. П., Романюк М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що він є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», яким відкрито на його ім'я кілька карткових рахунків. У 2016 році він втратив можливість здійснювати перерахування коштів за допомогою системи онлайн платежів «Приват24» у зв'язку з блокування таких переказів банком.

Позивач посилається на те, що позбавлений змоги скористатися коштами, що обліковуються на його рахунках. Звернення до відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» у письмовому вигляді і особисто не принесли результатів.

Оскільки банк відмовляється у добровільному порядку вирішити питання щодо поновлення доступу до рахунків, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому грошові кошти у розмірі 89 018,99 гривень, 0,82 доларів США і 66 465 російських рублів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року, ухваленим у складі судді Черновського Г. В., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування рахунків позивача є правомірними, оскільки він намагався здійснити перерахунок через систему онлайн платежів «Приват24», перебуваючи у місті Стаханові Луганської області, яке не контролюється українською владою у зв'язку з проведенням антитерористичної операції і на цій території банками призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій. Оскільки ОСОБА_4 не довів свого звернення до відділень банку на підконтрольній Україні території і отримання відмови у видачі коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове про задоволення позовних вимог. Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти, що обліковуються на рахунку № НОМЕР_1, у розмірі 89 002,34 гривень; грошові кошти, що обліковуються на рахунку № НОМЕР_2, у розмірі 15,91 гривень; грошові кошти, що обліковуються на рахунку № НОМЕР_3, у розмірі 0,82 доларів США; грошові кошти, що обліковуються на рахунку № НОМЕР_4, у розмірі 66 465 російських рублів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно відмовляє ОСОБА_4 у видачі належних йому грошових коштів, чим порушує право позивача на володіння, користування і розпорядження своїм майном.

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», діючи через свого представника Крапівцеву О. О., звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» є передбачене законом право блокувати проведення фінансових операцій, які здійснюються з використанням платіжних систем банку на непідконтрольній українській владі території. ОСОБА_4 неодноразово пропонувалось звернутися до відділення банку, пройти ідентифікацію особи і отримати кошти, проте позивач таких дій не вчинив.

Вважає безпідставним висновок апеляційного суду про неодноразове особисте звернення ОСОБА_4 до відділень банку, оскільки такі доводи позивача не підтверджені жодними доказами.

Посилається на те, що причиною невидачі коштів є відмова ОСОБА_4 від проходження ідентифікації особи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що з початку антитерористичної операції на території Луганської області він переселився до міста Чернігова, тому твердження банку про спроби здійснити переказ із непідконтрольної українській владі території не відповідають дійсності. Зазначив, що звертався до відділень банку для отримання коштів і вирішення питання мирним шляхом, у чому йому відмовлено.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання банківських послуг, оформлений анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

На виконання договору банк надає позивачу банківські послуги щодо відкриття карткових рахунків, здійснення грошових переказів між рахунками та інші, передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку.

Станом на 9 лютого 2016 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4 відкрито наступні рахунки, на який обліковуються грошові кошти: № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 9 лютого 2016 року апеляційним судом встановлено, що залишок грошових кошів на рахунку № НОМЕР_1 складає 89 002,34 гривень; на рахунку № НОМЕР_2 - 15,91 гривень; на рахунку № НОМЕР_3 - 0,82 доларів США; на рахунку № НОМЕР_4 - 66 465 російський рублів.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 спробував здійснити перерахунок грошових коштів з карткових рахунків через систему онлайн платежів ПАТ КБ &qum;;ПриватБанк&qucm; - &qu-b;Приват24&qu;m;, що зробити не вдалося. На його звернення працівниками банку пояснено, що банк здійснює блокування рахунків.

У зв'язку з цим позивач звернувся до ПАТ КБ &q?ів;ПриватБанк&qubs; з заявою про розірвання договорів банківських рахунків і повернення коштів.

ОСОБА_4 зареєстрований у місті Стаханові Луганської області. З серпня 2015 року фактично проживає у місті Чернігові, з лютого 2016 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_4 звертався до відділень ПАТ КБ &q?то;ПриватБанк&q?зя; у місті Чернігові і місті Дніпрі для отримання коштів, що обліковуються на відкритих на його ім'я рахунках, проте йому у цьому відмовлено. Представник ПАТ КБ &qun ;ПриватБанк&qu'f; не заперечував проти звернення позивача до банку для отримання кошів; причини відмови у їх видачі не пояснив.

Стаття 41 Конституції Українипередбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканним.

Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Статтею 1066 ЦК Українипередбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК Україниобмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Встановивши, що ПАТ КБ &q?та;ПриватБанк&q?ом; блокує проведення операцій по картковим рахункам ОСОБА_4 і за його зверненням у видачі коштів з цих рахунків відмовляє, апеляційний суд дійшов правильного висновку про порушення відповідачем прав позивача на вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо відвідування ОСОБА_4 відділення банку відхиляються касаційним судом.

Апеляційний суд неодноразово оголошував перерву у розгляді справи для надання ОСОБА_4 можливості особисто звернутися до відділення банку для отримання коштів зі своїх карткових рахунків.

У судовому засіданні 3 серпня 2016 року позивач повідомив, що звертався до відділення банку, проте йому відмовлено у видачі коштів. Проти вказаних обставин присутній у судовому засіданні уповноважений представник ПАТ КБ &qup;;ПриватБанк&q?ли; не заперечував.

Твердження заявника про те, що у видачі ОСОБА_4 коштів відмовлено у зв'язку з непроходженням ним ідентифікації, що є обов'язковою вимогою згідно з чинним законодавством, не спростовують правильність висновку апеляційного суду про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 звертався до відділення банку для отримання коштів і йому у цьому відмовлено. Причини відмови представник ПАТ КБ &q?в';ПриватБанк&q?дж; суду назвати не зміг. Доказів того, що ОСОБА_4 відмовився пройти процедуру ідентифікації особи, що призвело до відмови у видачі коштів, банком не надано.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і заперечень проти встановлених апеляційним судом обставин, проте відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки апеляційний суд,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки касаційну скаргу ПАТ КБ &qu4.;ПриватБанк&quy:; залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», подану його представником Крапівцевою Оленою Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук