Справа № 456/1367/18
Провадження № 2/456/953/2018
РІШЕННЯ

іменем України

10 вересня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийське АТП», третьої особи - ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями перевізника,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Стрийське АТП» моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона є інвалідом І групи загального захворювання, а тому має право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті та у приміському транспорті. 06.02.2018 року вона їхала в автобусі Стрий-Довголука, водієм якого був ОСОБА_2 Під час цієї поїздки вона зазнала словесних образ. Крім цього, водій вимагав від неї оплатити 50% вартості за проїзд. З метою досудового врегулювання спору, 19.02.2018 року вона предявила претензію до перевізника, який відповідає за дії своїх найманих працівників і за завдані їй образи, однак відповідач претензію проігнорував, відповіді не надав. Вона тяжко пережила образу, яку їй завдав водій автобуса на очах у пасажирів, через що стан її здоровя погіршився, вона пережила гіпертонічний криз, а тому вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Стрийське АТП» в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, покликаючись на те, що за зверненням позивачки в товаристві була проведена перевірка та опитаний водій ОСОБА_2, результати якої дають підстави стверджувати, що позов є безпідставним, мотиви його надумані і такими, що не підлягають до задоволення.

Третя особа ОСОБА_2 в судову засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що дійсно 06.02.2018 року позивачка їхала в автобусі Стрий-Довголука, однак оплати за проїзд він від неї не вимагав, оскільки йому відомо, що вона є інвалідом І групи. На сусідньому пасажирському кріслі сиділа жінка, яка замість коштів предявила посвідчення особи з інвалідністю першої групи. Він зауважив, що це посвідчення їй не належить, оскільки на фотографії інша особа, на що позивачка почала сваритися, кричати, що ця особа її супроводжує і теж має право на пільговий проїзд. На цьому конфлікт було вичерпано.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання, про що свідчить пенсійне посвідчення серії ААД №802072, видане 15.07.2009 року Пенсійним фондом України /а.с. 7/.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи скарги ОСОБА_1 на дії перевізника в порядку досудового врегулювання спору від 19.02.2018 року, позивачка зверталася до ОСОБА_3 «Стрийське АТП» зі скаргою на дії водія ОСОБА_2 та просила відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. /а.с. 4/.

З копії листа Управління соціального захисту населення від 24.01.2018 року за вих. № 09-228 про пільгові перевезення у 2018 році, наданому директорові ОСОБА_3 «Стрийське АТП» ОСОБА_4 вбачається, що Управлінням соціального захисту населення встановлено перелік пільгових категорій громадян, які мають право безкоштовного проїзду в приміському транспорті, про що повідомлено відповідача.

З наданої характеристики ОСОБА_3 «Стрийське АТП» на водія автотранспортних засобів ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 за період роботи на підприємстві зарекомендував себе з позитивної сторони, покладені на нього обовязки виконує чесно і добросовісно, закріплений за ним автобус завжди утримує в технічно-справному стані, технічно-грамотно його експлуатує, працює без порушень трудової, транспортної та фінансової дисципліни. По характеру людяний, доброзичливий, завжди тактовний, ввічливий та уважний до пасажирів /а.с. 17/.

З пояснень свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що вона є матірю позивачки. 06.02.2018 року вона супроводжувала дочку ОСОБА_1 В автобусі Стрий-Довголука позивачка показала водію ОСОБА_2 пенсійне посвідчення, а вона пояснила, що супроводжує її. Однак, водій почав словесно ображати їх.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

На підставі частини 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Під моральною шкодою, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені цивільно-процесуальним законодавством, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні.

Разом з тим, позивачкою не надано, а в суді не здобуто жодних доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації позивачкою свого життя.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту заподіяння та розміру завданої відповідачем моральної шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 «Стрийське АТП» моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийське АТП», третьої особи - ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями перевізника.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сас С.С.