Справа № 219/1346/16-ц
Провадження №6/219/106/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Ранкової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут подання старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

старший державний виконавець відділу Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1. Мотивуючи його тим, що на примусовому виконанні у Бахмутському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/219/1306/2016 виданого 26 липня 2016 року на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 80584,83 грн. Згідно ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесені постанови «Про відкриття виконавчого провадження», копія постанов направлено боржнику рекомендованим листом та сторонам. Своїм клопотанням про здійснення виконавчих дій стягувач також вніс прохання щодо направлення до суду подання державного виконавця про вирішення питання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України». Згідно довідки УПФУ м. Бахмут боржник не перебуває на обліку як отримувач пенсії. У виконавчому документі зазначено, що боржник мешкає у м. Бахмут, вул. Горбатова, 21/13. Згідно чого державним виконавцем було зроблено виїзд на дільницю за цією адресою та встановлено, що боржник за даною адресою мешкає, але на даний час перебуває в РФ. Згідно довідки Артемівської ОДПІ у ОСОБА_1 не має відкритих розрахункових рахунків в банківських установах. Державним виконавцем неодноразово було направлено виклики боржнику, але ОСОБА_1 до відділу не зявився. Державним виконавцем був зроблений запит до Державної міграційної служби України у м. Бахмут стосовно оформлення боржником паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Згідно отриманої відповіді боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон ES 237613 від 15 вересня 2014 року терміном дії до 15 вересня 2024 року. Державним виконавцем був зроблений запит до прикордонної служби України чи перетинав кордон ОСОБА_1 Згідно отриманої відповіді боржник перетинав кордон України 17 березня 2015 року. Просить подання задовольнити.

Старший державний виконавець в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просить подання задовольнити та розглядати без її участі.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду з України ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2016 року було видано виконавчий лист (а.с.53) Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором №SAMDN9939 від 31 січня 2005 року в розмірі 79206,83 грн. та судові витрати в розмірі 1378 грн.

Відповідно до копії постанови від 12 серпня 2016 року (а.с.54) державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського МРУЮ відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2/219/1306/2016 виданому 26 липня 2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором №SAMDN9939 від 31 січня 2005 року в розмірі 79206,83 грн. та судові витрати в розмірі 1218 грн. 19 серпня 2016 року обом сторонам було направлено копію цією постанови, проте суду не надано доказів у підтвердження того, що дана постанова була у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» отримана боржником, та що він знає про відкриття виконавчого провадження щодо нього.

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта відсутні дані про те, що у ОСОБА_1 є нерухоме майно.

З копії листа першого заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації від 22 грудня 2017 року (а.с.56) вбачається, що ОСОБА_1 17 березня 2015 року о 22-50 годині перетинав державний кордон України.

Відповідно до копії листа начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с.57) від 25 листопада 2017 року на імя ОСОБА_1 був оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон терміном дії до 15 вересня 2024 року.

Однак додані до подання документи не доводять факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань за судовим рішенням, а невиконання боржником покладених на нього судовим рішенням обов'язків не може свідчити про ухилення від їх виконання.

Крім того, у матеріалах подання відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження ВП № 51919427, також відсутні відомості про те, що державний виконавець викликав боржника, що він ці виклики отримував, що державний виконавець дійсно виходив на адресу боржника та встановив той факт, що той наразі знаходиться у РФ.

Згідно із ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

За змістом п. 18 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час відкриття виконавчого провадження по даній справі) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням

Крім того, пунктом 19 частини 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов'язок виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Реалізація цього обов'язку здійснюється шляхом звернення державного виконавця до суду в порядку ст. 441 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до положення частини 2 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, має обов'язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов'язань (пункти 1-2 розділ XIII. Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну).

Щодо наданих державним виконавцем документів суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена у 2016 році, з якої не вбачається, які дії вчиняв державний виконавець для примусового виконання рішення.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду сама по собі не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу, згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п.3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку того, що нормами чинного законодавства не передбачено обмеження права виїзду особи за межі України, якщо ухилення від виконання зобов'язання не знайшло підтверджень.

З викладеного слідує, що зміст подання та обставини викладені в ньому не обґрунтовані достовірними, належними доказами, які б слугували підставою для його беззаперечного задоволення.

Враховуючи викладене, аналізуючи докази надані державним виконавцем в підтвердження поданого до суду подання, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а тому подання не підлягає задоволенню за наведених вище підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 441, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені подання старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання), за порядком передбаченим ст. 355 ЦПК України та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.А. Брежнев