АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1806/18Головуючий по 1 інстанції - Черненко В.О.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

особи, які подають апеляційні скарги : ОСОБА_4, ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Черненко В.О. у залі Городищенського районного суду Черкаської області 21.09. 2018 року о 15 год. 40 хв., повний текст рішення виготовлений 01. 10. 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені та визначення додаткових витрат на дитину, - :

в с т а н о в и в :

17.10.2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені та визначення додаткових витрат на дитину.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог посилається, що 03.03.2005 року, Городищенським районним судом було прийнято рішення, яким з відповідача ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 150 грн. щомісячно. Даних коштів не вистачає для достатнього рівня життя дочки, оскільки матеріальний стан позивача погіршився. Позивач вказує, що крім того, відповідач ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів, починаючи з 01.12.2016 року по 01.09.2017 року у сумі 1500 гривень. ОСОБА_3 зазначає, що дитина поступила на навчання на факультет режисури та шоу-бізнесу, виникли особливі обставини, які потребують її творчого розвитку, що тягне за собою додаткові витрати. Зокрема, виникла потреба на оплату гуртожитку, різних додаткових речей під час навчання та проживання, в тому числі на творчий розвиток за обраною спеціальністю. Також, дитина потребує додаткових витрат на лікування, оскільки має проблеми зі здоров'ям, так як вона хворіє і тих коштів, які присуджені як аліменти не достатньо навіть на проведення одного медичного дослідження у вигляді проведення аналізів.

Тому ОСОБА_3 просила суд збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі до 2000 гривень на місяць. Стягнути пеню в розмірі 1500 гривень через заборгованість по сплаті аліментів та визначити розмір додаткових витрат на дитину, пов'язаних з лікуванням та творчим розвитком у сумі 20 000 гривень.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягувались за рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03.03.2005 року зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки в розмірі 150 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, до 1000 грн. щомісячно, починаючи з 17.10.2017 року до повноліття дочки, з врахуванням вже сплачених коштів у сумі 150 гривень, за кожен місяць спірного періоду.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 488,86 грн. та додаткові витрати на дитину, пов'язані з лікуванням у сумі 10000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що суд не врахував одну з обставин, що відповідачем було повність сплачено борг по аліментах, а тому відсутні підстави для стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. Крім того зазначає, що позивач не обґрунтувала та не надала достовірних доказів, які б свідчили про те, що додаткові витрати на дитину пов'язані з лікуванням становлять 20000 грн., тому вважає, що дані вимоги є недоведеними. ОСОБА_4 просить суд скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Стягнути з позивача на його користь 7000 грн. витрат пов'язаних з оплатою правничої допомоги, що складається із витрат у розмірі 4000 гривень за участь у розгляді справи у суді першої інстанції та 3000 гривень за надану правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_3, подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, вказує у скарзі, що погоджується із рішенням суду першої інстанції повністю , однак не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з неї судових витрат. Тому вона подала апеляційну скаргу лише у частині стягнення з неї витрат на правничу допомогу, посилаючись, що даний випадок є виключенням та їй приходиться рахувати кожну копійку за обставин, які склались у її житті. ОСОБА_3 вказує, що вимушена була звернулась з даним позовом, оскільки потрібно лікувати та навчати дитину, на що потрібні додаткові кошти, яких вона не має. Сума у розмірі 2750 гривень лягає на неї додатковим тягарем, оскільки її фінансове ставище вкрай важке, тому просила суд скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року у частині стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2750 грн. витрат на правничу допомогу.

11.12.2018 року ОСОБА_4 подав до апеляційного суду Черкаської області відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних робіт адвокатом, а вимога про звільнення позивача від понесених відповідачем витрат на правничу допомогу не передбачена законодавством.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, але без виклику у судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з?ясування обставин. що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо збільшення стягнення розміру аліментів та часткового задоволення вимог щодо стягнення пені та додаткових витрат на лікування, посилаючись, що згідно з вимогами закону мінімальний розмірі аліментів збільшено на утримання неповнолітньої дитини, а тому 150 гривень аліментів, які стягувались із відповідача не відповідають вимогам закону на даний час, тому суд збільшив розмір аліментів до 100 гривень щомісячно до повноліття дочки, задовольнивши частково позовні вимоги. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за 10 місяців, що складає 1500 гривень, тому дійшов висновку про стягнення неустойки ( пені) з відповідача, яку визначив у розмірі 488 грн. 86 коп., вказавши, що не погоджується із наданим позивачем розрахунком пені у розмірі 1500 гривень.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 10000 гривень, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є недостатньо обґрунтованим та підтверджений належними доказами, вказавши, що обоє батьків є рівними та повинні однаково нести додаткові витрати у зв'язку із лікуванням дитини. Суд взяв до уваги наявні у матеріалах справи квитанції щодо оплати аналізів та обстежень та, посилаючись , що згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тому дійшов висновку про часткове задоволення вимог саме у розмірі 10000 гривень.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення пені та додаткових витрат, оскільки вважає висновки суду в цій частині задоволення вимог позивача такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним доказам, не правильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому є підстави для зміни рішення суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03.03.2005 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 150 грн. щомісячно до повноліття дочки.

Згідно даних довідки про неотримання аліментів Городищенського РВ ДВС Черкаської області від 25.09.2017 року № 534/14.9-48 ОСОБА_3 дійсно не отримувала аліментів зі ОСОБА_4 у період з 01.12.2016 року по 01.09.2017 року, згідно виконавчого листа № 2-231, та на підставі рішення від 03.03.2005 року про стягнення аліментів у розмірі 150 гривень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про збільшення стягнення розміру аліментів на користь позивача на утримання дочки, які стягувались у твердій грошовій сумі 150 гривень до 1000 гривень щомісячно до повноліття дочки, оскільки вважає, що висновки суду є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як не спростовують висновків суду і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства щодо встановленого розміру аліментів, оскільки розмір аліментів на утримання дочки 150 гривень не відповідає розміру, встановленому на даний час, виходячи із прав та інтересів неповнолітньої дитини.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що згідно наявних матеріалів справи у відповідача ОСОБА_4 мала місце заборгованість по сплаті аліментів, тому підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення пені, яка судом задоволена частково.

Проте, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги закону та судову практику щодо стягнення пені, тому суд дійшов невірного висновку щодо розрахунку пені, який не відповідає вимогам закону.

Частиною 3 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за відповідною формулою.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, нараховуючи пеню, зробив невірний розрахунок, оскільки загальна кількість прострочених днів складає 304 дні, а тому слід рахувати таким чином :

2016 рік (грудень) 150 х1% х 273 день = 409,5 грн.;

2017 рік (січень) 150 х1% х 242 день = 363 грн.;

2017 рік (лютий) 150 х1% х 214 днів = 321 грн.;

2017 рік (березень) 150 х1% х 183 день = 274,5 грн.;

2017 рік (квітень) 150 х1% х 153 днів = 229,5 грн. ;

2017 рік (травень) 150 х1% х 122 день = 183 грн.;

2017 рік (червень) 150 х1% х 92 днів = 138 грн.;

2017 рік (липень) 150 х1% х 61 день = 91,5 грн.;

2017 рік (серпень) 150 х1% х 30 день = 45 грн.;

2017 рік (вересень) 150 х1% х 30 днів = 45 грн.;

Отже, сума пені за прострочення сплати аліментів складає 2100 грн., а сума заборгованості по сплаті аліментів 1500 грн.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зменшити розмір пені до суми основного боргу, тобто до 1500 грн., що буде відповідати вимогам ч.1 ст. 196 СК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині вимог апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки судом не було обґрунтовано визначену суму саме у розмірі 10 000 грн. понесених додаткових витрат, з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів та доводах і спростуваннях сторін.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від пе¬редбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що мо¬жуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наяв¬ність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними до¬кументами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або об¬ґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Така ж позиція міститься і в Постанові Судової палати в цивільних справах Вер¬ховного Суду України № 6-1296цс-15 від 24.02.2016 року. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обстави¬нами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці ко¬шти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утри¬мання дитини.

В матеріалах справи містяться докази про вартість аналізів, проведені медичні обстеження, проте висновків лікаря чи направлення або з якою необхідністю вони проводилися такі дані відсутні. Крім того, значна частина витрат на лікування понесена позивачем під час того, як дочка стала повнолітньою, на що не була звернута увага суду першої інстанції, який дійшов висновку про те, що обоє батьки мають рівні права та повинні нести витрати на лікування дочки в рівних частинах. При цьому судом не було враховано, яки саме розмір цих витрат понесла позивач, які доходи сторони мають та чи мають можливість нести додаткові витрати на дитину.

Щодо розрахунку витрат на лікування дочки в період з 23.03.2018 року, то апеляційний суд вважає, що слід звернути увагу, що у даному випадку з 04.02.2018 року ОСОБА_5 набула статусу повнолітньої особи, а тому закон не передбачає стягнення таких витрат, на що суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував, задовольняючи частково позовні вимоги.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування, оскільки в частині щодо стягнення витрачених на лікування коштів позивачем не надано належних доказів, а кошти, понесені позивачем після досягнення повноліття дочки не можуть бути стягнуті за нормами закону, на які посилається позивач, так як вони підлягають застосуванню лише до прав неповнолітніх осіб.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині вимог щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції, який не надав належної оцінки доводам відповідача, не звернув уваги на вимоги закону, тому дійшов хибного висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 про звільнення її від сплати витрат на правову допомогу, понесену відповідачем, та скасування рішення суду в цій частині, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а не скасуванню у частині стягнення судових витрат на правничу допомогу як просить скаржник.

Закон України «Про судовий збір» передбачає звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення аліментів. Проте закон не передбачає звільнення сторін від стягнення судових витрат при винесенні рішення, куди входять витрати за надання правничої допомоги .

Згідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, то відповідно до вище зазначеного, витрати понесені відповідачем на правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню.

Суд апеляційної інстанції , приймаючи до уваги, що судом частково задоволено дві вимоги позивача саме щодо стягнення пені та збільшення розміру аліментів, а третьої вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування дитини судом відмовлено, вважає, що витрати на правову допомогу, яку просить стягнути на свою користь відповідач ОСОБА_4 у розмірі 4000 гривень за участь у розгляді справи в суді першої інстанції та 3000 гривень підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно вимог закону покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Таким чином, слід стягнути частково витрати за правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_4 з позивача ОСОБА_3 з врахуванням обставин справи, розміру задоволених вимог, співмірності витрат на оплату послуг адвоката із задоволеними вимогами, складності справи та її тривалості, приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції розглядав справу без участі сторін та їх представників, тому лише витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції підлягають стягненню, без понесених витрат у суді апеляційної інстанції, які судом апеляційної інстанції визначено у розмірі 1000 гривень.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і вимоги чинного законодавства, зокрема, норми матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, що призвело ухвалення рішення суду, яке не може залишатись у силі та підлягає зміні і скасуванню у частині задоволення вимог про стягнення додаткових витрат та прийняття нової постанови про відмову в цій частині рішення суду та зміні рішення суду у частині стягнення розміру пені. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Згідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин із відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі всього 1409 грн. 60 коп., по 704 грн. 80 коп. за кожну вимогу.

Також стягненню із позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають частково витрати за правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2018 року у частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 1500 гривень, скасувати рішення суду у частині вимог про стягнення додаткових витрати на дитину, пов'язаних з лікуванням, прийнявши в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із відповідача ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі всього 1409 грн. 60 коп., по 704 грн. 80 коп. за кожну вимогу.

Стягнути із позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 частково судові витрати за правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук