ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3428/18 Справа № 190/729/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.
суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція регіональної філії Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до структурного підрозділу «П`ятихатська колійна машинна станція» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в якій просить поновити йому строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) від 24.01.2018 року № 8/ос та поновити на роботі, на посаді монтера колії 2 розряду 5 цеху ремонтно-колійних робіт, стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.01.2018 року по 25.05.2018 року у розмірі 5949 грн. 44 коп.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року позов задоволено та ухвалено поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду; визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) від 24.01.2018 року № 8/ос виданий структурним підрозділом «П`ятихатська колійна машинна станція» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді монтера колії ІІ розряду 5 цеху ремонтно-колійних робіт; стягнути з структурного підрозділу «П`ятихатська колійна машинна станція» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25 січня 2018 року по 25 травня 2018 року у розмрі 5 949 грн. 44 коп.; стягнути з структурного підрозділу «П`ятихатська колійна машинна станція» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця на користь держави судовий збір у розмірі 1 409 гривен 60 копійок.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України після 02 березня 2014 року, тобто під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і останній, як військовослужбовець, несе службу особливого характеру під час дії в державі особливого періоду, а тому користується пільгами, передбаченими ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.3 ст.119 КЗпП України.
В апеляційній скарзі ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ Українська залізниця просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що позивачем не з поважних причин пропущений строк для звернення до суду із позовом, а отже у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки, копії військового квитка, 27.05.2016 року ОСОБА_1 на підставі наказу військового комісара Дніпропетровського військового комісаріату призваний на строкову військову службу, та згідно копій контрактів 25.05.2017 року ним укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з 25.05.2017 року по 25.11.2017 року, 25.11.2017 року укладено новий контракт на проходження військової служби з 25.11.2017 року по 25.05.2018 року, а 25.05.2018р. укладено новий контракт на проходження військової служби строком на 3 роки і 24.01.2018 року останній звільнений з посади монтера колії 2 розряду у зв`язку з вступом на військову службу. (а.с. 7-8,9-11,19-20, 21-22, 117-118)
Згідно копії довідки штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей № 15081 від 12.12.2017 року ОСОБА_1 в період з 11.08.2017 року по 12.12.2017 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції (а.с.13).
Згідно копії витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9 від 27.05.2016 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання «солдат» (а.с.15).
Згідно копії витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 122 від 27.05.2016 року ОСОБА_1 призначений на посаду механік-радіотелефоніст радіостанції польового вузла зв`язку ВЧ НОМЕР_1 (а.с.16).
Згідно копії витягу з наказу начальника 2 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 26-РС від 25.05.2017 року з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців з 25.05.2017 року по 25.11.2017 року, що підтверджується і копією відповідного контракту. (а.с.17,19-20)
Згідно копії витягу з наказу начальника 2 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 60-РС від 25.11.2017 року з ОСОБА_1 укладено новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців з 25.11.2017 року по 25.05.2018 року, що підтверджується і копією відповідного контракту. (а.с.18,21-22)
Згідно копії контракту 25.05.2018 року з ОСОБА_1 укладено новий контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки. (а.с.117-118)
Згідно копії наказу № 8/0с від 24.01.2018р. ОСОБА_1 звільнений з 24.01.2018р. з посади монтера колії 2 розряду 5 цеху ремонтно колійних робіт структурного підрозділу « П`ятихатська колійна машинна станція» Регіональної флфї « Придніпровська залізниця» на підставі п.3 ст.36 КЗпП України в зв`язку з укладенням контракту про проходження військової служби у ЗС України від 25.11.2017р.. (а.с.24)
Згідно копії довідки ВЧ НОМЕР_1 №204 від 13.05.2018 року та № 376 від 07.09.2018р., ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 27.05.2016 року по теперішній час. (а.с.23, 121)
Згідно копії витягу з наказу № 37 від 16.02.2018 року ОСОБА_1 вибув в основну щорічні відпустку за 2018 рік терміном на п`ять діб з 19.02.2018 року по 23.02.2018 року. (а.с.27)
Згідно копії книги обліку руху трудових книжок, ОСОБА_1 отримав трудову книжку 21.02.2018р., тобто в період перебування у відпустці. (а.с.49)
Згідно клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду слідує, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, оскільки про звільнення йому стало відомо лише 21.02.2018 року під час коли він перебував у щорічній основній відпустці. (а.с.26).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час призову та звільнення позивача з роботи) встановлено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року № 116-19, що набрав чинності 08 лютого 2015 року.
Відповідно до пункту 10 «Прикінцеві положення» Глави XII Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України та частини третьої статті 119 КЗпП України приведено у відповідність із частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Законом України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову, що набрав чинності 11 червня 2015 року.
Законом України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України» пункт 3 частини першої статті 36 КЗпП України викладено у новій редакції, за якою підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; у частині третій статті 119 КЗпП України слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», а слова «до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року» словами «до дня фактичної демобілізації».
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Рішень про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.
Таким чином, за працівником, призваним на строкову військову службу після 08 лютого 2015 року (день набрання чинності Законом України від 15 січня 2015 року № 116-19), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанцій, правильно застосував пункт 3 частини першої статті 36 КЗпП України, частину другу статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та дійшов обґрунтованого висновку про поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час перебування на строковій службі.
Доводи заявника про безпідставне поновлення позивачу строку на звернення до суду є неправильними з огляду на таке.
Відповідно до статті 33 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено 24.01.2018 року, про що йому стало відомо 21.02.2018 року, коли він перебував у основній щорічній відпустці, та у зв`язку з перебуванням на військовій службі зміг звернутися до суду лише 25.05.2018 року.
Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Оцінку причин як поважних робить суд. Тому сам по собі пропуск строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, який допустив працівник або власник, не є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви.
Поновлюючи позивачу строк на звернення до суду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не був вчасно ознайомлений із наказом про звільнення, перебував на військовій службі, був обмежений у свободі пересування, а тому не мав можливості звернутися до суду із позовом у встановлені строки.
Висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко