Справа 206/6025/18
Провадження 2/206/1549/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

21 грудня 2018 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня предявлення позову та до закінчення ОСОБА_3 навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою (а.с.1-4).

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено наступне. Вона, перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з 03 червня 2000 року по 21 квітня 2004 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з сином проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, однак тепер у зв'язку із навчанням він зареєстрований та мешкає за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Замостянська, буд. 7, гурт.3. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Сумському державному університеті на факультеті електроніки та інформаційних технологій. Їх син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, і тому потребує матеріальної підтримки, яку вона самостійно надати не в змозі. Син мешкає у гуртожитку, за проживання в якому щомісячно треба вносити кошти. Крім того, для забезпечення нормальних умов життєдіяльності, йому необхідні кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Відповідач працює в Самарському відділенні поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області на посаді оперуповноваженого та має стабільний заробіток. Стан здоровя у нього задовільний, ніякими тяжкими хворобами він не хворіє. На утриманні відповідача не має іншої родини та інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. Крім того, на даний момент вона не працює та знаходиться в пошуках роботи. Відповідач кошти добровільно надавати відмовляється. Тобто на теперішній час вона фактично залишилась без засобів для свого існування та належного утримання та забезпечення навчання їх сина. Відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, які вкрай необхідні для його навчання і становлення.

Позивач в судовому засіданні наполягала на розгляді справи і задоволенні позовних вимог. Зазначила, що дитина проживає окремо у м. Суми, бо там вчиться, йому потрібні кошти на проїзд, на харчування, сплати за гуртожиток. Вона на разі не працює, доходів немає, лише деякі збереження.

Відповідач не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не зявився, повідомлявся належним чином.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

12 листопада 2018 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.17).

07 грудня 2018 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 (а.с.19).

21 грудня 2018 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом заслухано позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03 червня 2000 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 03 червня 2000 року, актовий запис № 114 (а.с.7).

21 квітня 2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 квітня 2004 року, актовий запис № 91 (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 101091 від 14 листопада 2000 року, актовий запис 442 (а.с.9).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований з 08.09.2017 року по теперішній час за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця 1-ша Замостянська, буд. 7, гуртожиток 3 (а.с.10-11).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та проживає у гуртожитку № 3 Сумського державного університету з 08.09.2017 року, що підтверджується довідкою Сумського державного університету (а.с.14).

З копії паспорта позивача ОСОБА_1 серії АН 265395, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5).

Згідно довідки від 17.09.2018р. № 52-2.147/18 Сумського державного університету факультету електроніки та інформаційних технологій ОСОБА_3 є студентом 2 курсу денного відділення та навчається на бюджетній основі за ОКР «бакалавр». Навчається з 01.09.2017р. Закінчує університет 30.06.2021 року (а.с.13).

З довідки про доходи виданої Сумським державним університетом від 14.12.2018 року видно, що ОСОБА_3 працює в Сумському державному університеті, форма працевлаштування (навчання) основна, займає посаду студент бюджет, загальна сума доходу з 01.06.2018р. по 30.11.2018р. складає 6500,00грн. (а.с.22).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.

Так, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що дійсно повнолітній ОСОБА_3 навчається в Сумському державному університеті.

Проте, позивач не проживає разом з сином, останній навчається і проживає у м. Суми, що позивачем не спростовується.

Отже у позивача не виникло право на звернення до суду з даним позовом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд звертає увагу, що з повноліття особи, останній сам має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, який продовжує навчання.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков