Справа №265/7374/17
Провадження №2/265/275/18
09 серпня 2018 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Щербіна А.В.,
за участю секретаря судового засідання Хайтулової Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального комерційного підприємства «Маріуполь Автодор» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,
24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до комунального комерційного підприємства «Маріуполь Автодор»(ККП «Маріуполь Автодор») про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.
Обґрунтування позову:
10 липня 2017 року о 15 год. 15 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить ККП «Маріуполь Автодор», рухаючись по вулиці Орджонікідзе в Лівобережному районі Маріуполя, не впевнився в безпеці свого рух, в результаті чого допустив зіткнення в автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку.
Своїми діями водій ККП «Маріуполь Автодор» ОСОБА_2 порушив вимоги п.10-1 ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_2 вину у вчиненні ДТП визнав в повному обсязі.
ККП «Маріуполь Автодор» відзив на позов до суду не подало.
Судовий розгляд:
В судове засідання Позивач та його представник ОСОБА_3 не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Представник ККП «Маріуполь Автодор» в судове засідання не з'явився, хоча судові повістки направлялися за місцезнаходженням юридичної особи, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на день направлення судових повісток.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи вимоги розумних строків розгляду цивільної справи в суді, а також інтереси не тільки відповідача, а й позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 6 ст.82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Оцінка суду:
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина 2 ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В той же час, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
При цьому, ч.1 ст.1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Відповідно до ч.3 ст.78 ГК України, майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
Частина 1 ст.136 ГК України передбачає, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Доказів, які б спростовувалися висновки судді викладені у постанові від 01.08.2017 року по справі №265/4858/17 та твердження Позивача, що винною особою у вчиненні ДТП є саме ОСОБА_2, водій транспортного засобу МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5, який належить ККП «Маріупольавтодор» на праві господарського відання, суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При цьому, як вже зазначалося вище, ч.5 ст.1187 ЦК України передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Окрім перерахованих у позовній заяві незручностей, які виникли через неможливість використання пошкодженого транспортного засобу, Позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що змінився його звичайний образ життя.
Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходячи з наданих Позивачем доказів та обґрунтування моральних страждань, враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає, що стягненню з Відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 3000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Пункт 2 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з Відповідача вартості послуг спеціаліста (оцінювача) у розмірі 1000,00 грн., також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
В той же час, суд вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення витрат, пов'язаних з наданням юридичних послуг у сумі 3000,00 грн., оскільки з боку Позивача будь-яких належних та допустимих доказів того, що ним були понесені вказані витрати на зазначену суму (наприклад квитанція абоприбутковий ордер), суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI).
З матеріалів справи вбачається, що Позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1280,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 273, 280 - 283, 289 ЦПК України, суд
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального комерційного підприємства «Маріуполь Автодор» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити частково.
4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.
5. Це рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.
Повний текст цього рішення було складено 17 серпня 2018 року.
Суддя А.В. Щербіна