ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/518/17
провадження № 4-с/753/243/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за скаргою представника Публічного акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК», щодо визнання дій старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Малівської Наталії Іванівни незаконними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, заінтересована особа - ОСОБА_3,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, у якій скаржник просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І. щодо винесення постанови №51170802 від 03.10.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І. №51170802 від 03.10.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування скарги представник Публічного акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК» посилається на те, що 15.05.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі № 753/1117/13 за позовною заявою АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

21.03.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15.05.2013 р. по справі №753/1117/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Постанову від 03.10.2016 ВП №51170802 було винесено державним виконавцем (Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві) Малівською Наталією Іванівною, про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначені підстави щодо відсутності майна у вказаного боржника.

З постановою про повернення виконавчого документа скаржник не погоджується, та вважає такі дії державного виконавця незаконними.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Розгляд скарги здійснювався без участі стягувача, боржника і державного виконавця, що не перешкоджає розгляду скарги на підставі ч. 2 ст.450 ЦПК України.

Вивчивши матеріали скарги, втому числі, копію вказаної постанови ВП№51170802 від 03.10.2016 (а.с.59-60), копію вказаного виконавчого листа від 21.03.2014р. по справі №753/1117/13 (а.с.54-55), суд вважає вимоги скарги належить задовольнити, виходячи з наступних підстав.

21.03.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15.05.2013 р. по справі №753/1117/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Постанову від 03.10.2016 ВП №51170802 було винесено старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівською Наталією Іванівною, про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначені підстави щодо відсутності майна у вказаного боржника.

У пункті 7 розділу ХНІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-УІІ, який набрав чинності 05.10.2016, зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до п.1 ст.. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.2 ст. 14 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 15 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника -фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Отже, старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівська Наталія Іванівна, зокрема вспереч вимогам ч.1 ст.6, ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснила всі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі, щодо примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника (в тому числі, за адресою останнього, яка вказана у виконавчому листі) - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при цьому, у спірній постанові не наведено, всіх передбачених законом дій, в тому числі, вищенаведених, які б були вчинені державним виконавцем та які б виявилися безрезультатними, а отже вказана спірна постанова, зокрема і належним чином не мотивована.

Так, згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Враховуючи викладене, керуючись ст.451 ЦПК України,

Ухвалив:

Вимоги скарги задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І. щодо винесення постанови ВП№51170802 від 03.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І. ВП№51170802 від 03.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 днів.

Суддя: