Номер провадження 2/754/4543/18
Справа №761/9494/18
14 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Галась І.А.
при секретарі Дмитрієвій А.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утримання у вищому навчальному закладі,
Представник Національної академії Національної гвардії України звернувся до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності позову до ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року підсудність цивільної справи за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утримання у вищому навчальному закладі визначено Деснянському районному суду міста Києва.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
З 01.09.2010 по 27.06.2014 р. ОСОБА_1 навчався на факультеті підготовки фахівців для внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та внутрішніх військ Національної академії внутрішніх справ. Під час навчання на факультеті Відповідач знаходився на державному забезпеченні.
Під час навчання між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ в особі Командувача внутрішніх військ МВС України був укладений контракт про проходження громадянами військової служби. Контракт набрав чинності з 27.06.2014 року.
Відповідно до Контракту Відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього Контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Згідно п. З цього Контракту строк його дії складав 4 (чотири) роки.
27.06.2014 року наказом заступника начальника - начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України № 29, Відповідач був виключений зі списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення, у зв`язку з подальшим проходженням служби у розпорядженні начальника Південного територіального управління Національної гвардії України у військовій частині НОМЕР_1 . Проте у визначений строк Відповідач до місця служби не прибув та про своє місцезнаходження не повідомив. Висновком службового розслідування за фактом неприбуття до Південного територіального управління Національної гвардії України вину Відповідача доведено.
03.10.2014 року наказом командувача Національної гвардії України №321, відповідачу, було оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання за Контрактом.
Відповідач навчався на факультеті внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та внутрішніх військ Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 01.09.2010 р. по 27.06.2014 р. і відповідно у цей час здійснювалося його утримання. Витрати Факультету внутрішніх військ, пов`язані з утриманням Відповідача у вищому навчальному закладі, становлять 98 006 грн.
Зазначено, що з розрахунком Відповідач був ознайомлений, будь-яких заперечень з його боку не надходило, тобто він з ним погодився. Крім того, Відповідач повідомлений про обов`язок відшкодувати зазначені витрати, однак з часу звільнення він продовжує ухилятись від зазначеного відшкодування.
На підставі викладеного представник позивача, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України витрати в сумі 98 006 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.
15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.29).
Відповідач повідомлявся судом шляхом розміщення судової повістки на офіційному веб-сайті суду, оскільки ОСОБА_1 мешкає на території Автономної Республіки Крим у м. Севастополь, що є тимчасово окупованою територією та пересилання поштової кореспонденції на дану територію не здійснюється.
Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Національна академія Національної гвардії України є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України, безпосереднє керівництво якою здійснює Міністерство внутрішніх справ України, що передбачено «Положенням про Міністерство внутрішніх справ України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, статтями 1, 5 Закону України «Про Національну гвардію України» №876-VII від 13 березня 2014 року.
Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, у відповідності до Витягу з Наказу начальника факультету №2 підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ від 01.09.2010 року №159 зараховано в списки особового складу факультету внутрішніх військ навчально-наукового інституту підготовки кадрів громадської безпеки та психологічної служби Київського національного університету внутрішніх справ та на всі види забезпечення з 30.08.2010 року: солдата за контрактом ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 . Підстава: припис від 29.08.2010 №48 (а.с.7).
Під час навчання між Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача Національної гвардії України генерала-лейтенанта ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) в Національній академії Національної гвардії України. Контракт набирав чинності 27.06.2014 року (а.с.6).
Відповідно до Контракту Відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього Контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників.
Згідно п. 3 Контракту цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 5 (п`ять) років.
Згідно Витягу з Наказу начальника факультету №2 підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ від 27.06.2014 року №29 виключено зі списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення з 27.06.2014 та відповідно до наказу командувача Національної гвардії України №41 о/с від 27.06.2014 відрядити для подальшого проходження служби у розпорядження: лейтенанта ОСОБА_1 (Г-005642) для проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . Підстава: Витяг з наказу від 27.06.2014 №41 о/с (а.с.8).
Проте у визначений строк Відповідач до місця служби не прибув та про своє місцезнаходження не повідомив.
Висновком службового розслідування за фактом неприбуття до Південного територіального управління Національної гвардії України для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 офіцерів- випускників 2014 року факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України від 03.09.2014 вину, зокрема, лейтенанта ОСОБА_1 доведено, на порушення вимог статей 11, 12, 37, 41 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу командувача Національної гвардії України від 27.06.2014 року №41 о/с, лейтенант ОСОБА_1 не прибули у зазначений строк до місця проходження служби та не виходять на службу без поважних причин понад 10 днів.
За порушення вимог 11, 12, 37, 41 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і степінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання відповідача лейтенантові ОСОБА_1 (а.с.9).
Таким чином, Відповідач не виконав свої зобов`язання за контрактом.
Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до п.п. «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964.
Зазначений Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.
Так, відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до, зокрема, п.п. «ж» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за весь період навчання.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначений Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964 (далі - Порядок).
За змістом пунктів 3, 4 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з п. 2.1 Порядку 2 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до, зокрема, п.п. «ж» частини шостоїстатті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за весь період навчання.
Як встановлено в судовому засіданні, в добровільному порядку відповідач кошти в зазначеному вище розмірі відповідачу не відшкодував.
Згідно із пунктом 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року за номером 964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Розрахунок зазначених витрат здійснений відповідно до п.п. 5,6 зазначеного Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат.
Як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними письмовими матеріалами справи, відповідач, ОСОБА_1 , був ознайомлений з порядком відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в навчальному закладі. З розрахунком погодився,претензій немає (а.с.12).
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про відшкодування зазначених витрат у добровільному порядку.
Аналізуючи вищезазначені правила, а також умови Контракту слід дійти висновку, що обов`язком ОСОБА_1 є відшкодування фактичних витрат у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).
З огляду на вищезазначене, оскільки відповідач ОСОБА_1 достроково розірвав контракт про проходження військової служби (навчання), відповідно зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на його утримання у вищому навчальному закладі.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено в повному обсязі, то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягує судовий збір в сумі 1600 грн. з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України , статтею 526 Цивільного кодексу України, обов`язок, Законом України «Про Національну гвардію України» №876-VII від 13 березня 2014 року, суд
Позов Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утримання у вищому навчальному закладі задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: