Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 215/3378/17

провадження № 61-23004св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року у складі головуючого-судді Радченка О. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 08 січня 1997 року по 01 квітня 1999 року та з 01 жовтня 2001 року по 27 червня 2017 року ОСОБА_4 працював у важких та шкідливих умовах праці за різними спеціальностями у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 25 травня 2017 року ОСОБА_4 вперше було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 01 березня 2017 року позивачу було встановлено причину професійного захворювання - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Позивач зазначає, що у зв'язку з професійним захворюванням змінився його спосіб та якість життя, оскільки через хворобу він зазнає фізичного болю та страждань, не має можливості спокійно спати вночі, займатись фізичною роботою та виконувати незначну роботу по дому, що завдає йому моральних страждань.

Ураховуючи викладене ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на свою користь 320 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час виконання позивачем трудових обов'язків ним отримано професійне захворювання та, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на підставі статті 237-1 КЗпП України.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач працював у шкідливих умовах праці не лише в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а й інших підприємствах, що ймовірно вплинуло на його стан здоров'я, що не було враховано судами. Також судамине взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Крім того, відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, визначений судами попередніх інстанції, не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності та є завищеним. Крім того, суди стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу не звернули уваги на те, що позивач не надав належних доказів витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, ОСОБА_4 працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»з 08 січня 1997 року по 18 серпня 1997 року слюсарем черговим і по ремонту обладнання 3 розряду з повним робочим днем у підземних умовах. З 18 серпня 1997 року по 01 квітня 1999 року на посаді кріпильника 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах, а з 01 жовтня 2001 року по 27 червня 2017 року - гірником 3 розряду з повним робочим днем у підземних умовах.

27 червня 2017 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за статтею 38 КЗпП України.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 17 січня 2017 року протокол № 41, ОСОБА_4 встановлені два професійні захворювання, які виникли у зв'язку з роботою в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Згідно висновку МСЕК від 25 травня 2017 року позивачу первинно встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню (40 % - радикулопатія; 10 % - хронічне обструктивне захворювання легень) та третю групу інвалідності з 15 травня 2017 року з наступним переоглядом 01 травня 2018 року. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування.

Відповідно до частини другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частиною першою статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі

№ 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд виходив з того, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на якого законодавством покладено обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в даному випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдає йому моральних страждань.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що суди, стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу, не звернули уваги на те, що вони не доведені належиними та допустими доказами, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договором про надання правової допомоги, актом виконання робіт із детальним розрахунком витраченого часу на кладання процесуальних документів.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик