УХВАЛА

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 619/3474/13-ц

провадження № 61-6134зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І., розглянув без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та за законом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5 є її рідним братом, який проживає у спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.

За життя їхня мати ОСОБА_6 збудувала два житлових будинки та господарські споруди. 21 липня 2005 року ОСОБА_6 оформила заповіт на ОСОБА_4 на 1/2 частини належного їй майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла. Після смерті матері ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги, звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але там їй запропонували звернутись до приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Харківської області Маренич Г. П., яка надала витяг зі спадкового реєстру від 13 вересня 2010 року, в якому вказано, що спадкова справа відкрита 13 вересня 2010 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та визнати право власності на 3/16 частини в порядку спадкування за законом.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 рокукасаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») заява ОСОБА_4 передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) щодо невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), пункту 2 ПостановиРади Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова).

На обґрунтування підстав для подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 надала копію постанови Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції виходив із того, що спірний жилий будинок було придбано у 1969 році, але у 70-х роках він знесений і на його місці побудований новий. Разом з тим, суду не було надано доказів на підтвердження того, що при побудові нового будинку на місці зруйнованого, ОСОБА_6 отримала дозвіл на будівництво від відповідної виконавчої ради та мала належно затверджений проект перебудови і при розгляді справи зазначеного не встановлено. Також не було доведено, що спадкове майно, на яке вона просить визнати право власності, належало спадкодавцю.

У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 зазначено, що згідно із Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт побудови ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суди виходили з відсутності доказів наявності затвердженого проекту будівництва та прийняття його в експлуатацію. Крім того, судові рішення, які просить переглянути заявник, не містять висновків щодо застосування судами Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року та Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року.

Таким чином, підстави для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачені пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), відсутні.

Відповідно до статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень) колегія суддів відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (KHRISTOV v. UKRAINE, № 24465/04, § 33, 34, ЄСПЛ, від 19 лютого 2009 року).

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви про перегляд судових рішень), статтею 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та за законом за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року, ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат