РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Хомінської Т.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в особі Харківської міської ради, 3-я особа Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся у суд з позовом до відповідачів, ОСОБА_2, її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м.Харкова Управління ведення Реєстрц територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, 3-я особа Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та зобов'язати зняти з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі 13.06.2016р. вона зареєструвала відповідачку та її малолітніх дітей, для моральної підтримки, оскільки є одинокою особою. Однак у серпні 2016р. відповідача із дітьми поїхала з квартири та по теперішній час не проживає, самостійно знятися з реєстрації не бажає. Оскільки відповідачка та її діти за вказаною адресою не проживають, вона вважає, що реєстрація відповідача та дітей порушує її права, у зв'язку з цим на підставі норм ст.ст. 391 405 ЦК України просить визнати відповідача та дітей таким, що втратив право користування зазначено квартирою та зобов'язати зняти їх з реєстраційного обліку.

Відповідач - ОСОБА_2, у судовому засіданні та у поданій заяві, проти визнання її та її дітей такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, не заперечувала. При цьому підтвердила, що вона ї її діти дійсно у серпні 2016р. поїхали з квартири позивачки, спочатку проживали у її батька, а зараз проживають у свекрові за адресою: АДРЕСА_2. ЇЇ діти до реєстрації у квартирі позивачки, були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

Співвідповідач - Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в особі Харківської міської ради, проти позову в частині зобов'язання його зніти відповідача та дітей з реєстраційного обліку заперечував, зазначаючи, що при наявності рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування, він занімить їх з реєстрації місця проживання за вказаною у судовому рішення адресою.

Третя особа - Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, у судове засідання не зявилась,, просила розглянути справу за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ст.ст. 150,156 ЖК України).

Так судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори Заікіною Л.В. 06.10.2000 року позивачу належить на праві власності трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1.

13.06.2016р. позивач зареєструвала у своїй квартирі ОСОБА_2 та її малолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , з метою допомоги їй, оскільки вона є одинокою людиною, де вони і проживали до серпня 2016р.

У серпні 2016 року відповідачка разом із дітьми виселилася із квартири, спочатку до свого батька - АДРЕСА_3, а в подальшому до свекрові - за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом складеним депутатом округу № 18 Черкесовим Д.М. та поясненнями самої відповідачки, наданими у суді. На теперішній час проживає у свекрові разом із дітьми та чоловіком за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно акту від 25.04.2017р., складеного сусідами позивача ОСОБА_10, ОСОБА_11, завіреного начальником дільниці №12 КП «Жилкомсервісу» , ОСОБА_2 разом із дітьми у серпні 2016р. виїхала з квартири позивачки.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 231 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. ( правова позиція ВСУ від 16 листопада 2016 р., № 6-709цс16).

Враховуючи, що позивач є власником квартири де зареєстровані, однак не проживають більше року відповідачка із своїми дітьми, вони не є членами сім'ї позивачки та не ведуть із нею спільного господарства, суд вважає за необхідне усунути порушення прав власника та визнати такими, що втратили право користування відповідача та її дітей.

При цьому, суд зазначає, що ч.2, 3 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років та місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням позивача малолітніх дітей, не порушує їх прав, оскільки судом встановлено, що вони мають житло де проживають разом із батьками.

Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з положень ст. 7 Закону, зняття з реєстрації осіб здійснюється на підставі рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування та додаткового зобов'язання не потребує.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), ОСОБА_6 (АДРЕСА_1), ОСОБА_7 (АДРЕСА_1), Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, б.7), 3-я особа Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (61002, м.Харків, вул. Чернишевського, б.55) про усунення перешкод в користуванні власністю, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст виготовлено 04.07.2018р.

Суддя Бородіна Н.М.