Справа №486/170/18 02.07.2018
Провадження №22-ц/784/995/18
Справа № 486/170/18 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П
Провадження №22-ц/784/995/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.

без участі сторін, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Южноураїнського міського суду Миколаївської області, яке ухвалено 12 квітня 2018 року у приміщенні Южноураїнського міського суду Миколаївської області під головуванням судді Франчук О.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И Л А:

19 лютого 2018 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

12 серпня 2005 року вона та відповідач уклали шлюб.

Від шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дочку ОСОБА_4.

З червня 2017 року вона з дочкою проживають окремо від відповідача, спільного господарства з ним не ведуть.

Не дивлячись на це, відповідач добровільно утримання доньці не надає, хоча за законом повинен це робити.

Посилаючись на наведене, та на те, що відповідач не має постійного доходу, просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень на місяць та додаткові витрати в сумі 500 гривень щомісяця, оскільки це необхідно для розвитку її творчих здібностей, до повноліття дитини.

Рішенням Южноураїнського міського суду Миколаївської області від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, починаючи з 19 лютого 2018 року і до повноліття дочки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення додаткових витрат, скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

15 червня 2018 року на адресу Апеляційного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_2, яка посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України просить залишити апеляційну скаргу без розгляду та закрити апеляційне провадження у справі.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 364 ЦПК України на стадії апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу може доповнити, змінити або відкликати апеляційну скаргу, або відмовитись від неї.

Не передбачає такої процесуальної дії і п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України. За нею, суд закриває апеляційне провадження, якщо особа, що подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги.

Крім того, зазначене клопотання направлено поштою, а не особисто стороною, що викликає сумніви щодо волевиявлення зазначеної особи таких дій.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у клопотанні і переглянути рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 квітня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 по суті.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи позов частково, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач не має постійного заробітку, а тому з нього, як з батька дитини, слід стягнути утримання в твердій грошовій сумі. Що ж до стягнення додатково щомісяця по 500 гривень, то це неможливо, оскільки було б не чим іншим, як встановленням ще одного стягнення по аліментам, що є протизаконним.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року і по теперішній час (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно довідки Державного центру зайнятості Южноукраїнського МЦЗ від 21 березня 2018 року ОСОБА_3 з 13 березня 2018 року перебуває на обліку, як безробітний.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 180, 181, 184 СК України суд прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальний стан відповідача, те, що він є працездатним, не має постійного місця роботи та у нього відсутні інші утриманці, тобто обставини, які передбачені ст. 182 СК України.

Доводи в апеляційній скарзі щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 500 гривень не заслуговують на увагу, оскільки є недоведеними, а також такі витрати, про які йдеться в мотивах позову, не можуть вважатись додатковими. Відвідування гуртка з малювання, що підтверджується квитанціями про сплату коштів за малювання, не свідчить про наявність особливих здібностей дитини, а є добровільним волевиявленням одного з батьків.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині стягнення додаткових витрат, а також скасування оскарженого рішення суду в цій частині.

В іншій частині рішення суду 1 інстанції не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

У заяві ОСОБА_2 про залишення її апеляційної скарги на рішення Южноураїнського міського суду Миколаївської області від 12 квітня 2018 року без розгляду - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Южноураїнського міського суду Миколаївської області від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В.Серебрякова

________________________________________________________________Повний текст постанови складено 03 липня 2018 року