Справа №461/982/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79008, АДРЕСА_1) до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» (79013, м.Львів, вул.Коновальця, 1) за участю третіх осіб - Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (79005, м.Львів, вул.Конопницької, 3), Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79008, м.Львів, вул. Винниченка,18) про визнання незаконним та скасування наказу; поновлення на посаді, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КЗ ЛОР «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер за участю третіх осіб - Департаменту охорони здоровя ЛОДА, Управління майном спільної власності ЛОР про визнання незаконним та скасування наказів та поновлення на посаді. В подальшому подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить:

1). визнати незаконним та скасувати наказ КЗ ЛОР "Львівський обласний шкірно

венерологічний диспансер" від 09.01.2018 року № 8-к "Про переведення";

2). визнати незаконним та скасувати наказ Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру від 21.09.2017 року № 16-ос "Про скорочення штату працівників" в частині щодо виведення зі штатного розпису посади заступника головного лікаря з медичної частини;

3). визнати незаконним та скасувати наказ Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру від 21.09.2017 року № 15-ос "Про затвердження нового штатного розпису та попередження працівників про майбутнє можливе вивільнення або зміну істотних умов праці";

4). поновити його на посаді заступника головного лікаря з медичної частини комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер" та виплатити компенсацію середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

5). поновити на посаді 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога диспансерного (поліклінічного № 1) відділення комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер" та виплатити компенсацію середнього заробітку на вказаній посаді за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що працював на посаді заступника головного лікаря з медичної частини Обласного шкірно-венеричного диспансеру понад 9 років, в т.ч. з квітня 2012 року по квітень 2015 року виконував обовязки головного лікаря Диспансеру. Однак, всупереч чинному статуту (в редакції від 1999 року) Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру, 21 вересня 2017 року головним лікарем Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру було видано наказ № 15-ос "Про затвердження нового штатного розпису та попередження працівників про майбутнє можливе вивільнення або зміну істотних умов праці", згідно з яким передбачено штат установи в кількості 356 штатних одиниць, серед яких посада заступника головного лікаря відсутня. Цього ж дня було прийнято й інший наказ № 16-ос "Про скорочення штату працівників", згідно з яким безпідставно (всупереч чинному Статуту) вилучено штатну одиницю заступника головного лікаря з медичної частини. Вважає, що штатний розпис КЗ ЛОР "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер" затверджений 21.09.2017 року суперечить і новій редакції Статуту Диспансеру від 2017 року. Вважає, що поспішивши та затвердивши, в порушення встановленого порядку, штатний розпис , ще до затвердження нової редакції статуту установи, головний лікар Львівського обласного шкірно-венеричного диспансеру перевищив свої повноваження, допустив порушення встановленого порядку реорганізації установи, невідповідність штатних одиниць установи вимогам, передбаченим Статутом, що в результаті призвело до протиправного скорочення (ліквідації) окремих штатних одиниць, наявність яких вимагається Статутом, серед яких посада заступника головного лікаря з медичної частини. Вважає, що вищезазначені неправомірні накази головного лікаря КЗ ЛОР "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер" були прийняті саме з метою незаконного звільнення із займаної посади позивача. 09 січня 2018 року відповідач прийняв наказ № 8-к "Про переведення", з яким ОСОБА_1 було переведено на посаду лікаря дерматовенеролога клінічного відділення № 1 з визначенням робочого місця за адресою: м.Львів, пр. Червоної Калини, 68. Однак, додатково зазначає, що на пропозицію переведення на вищевказану посаду він погодився вимушено, для того, щоб не втратити робоче місце, оскільки робота лікаря є його єдиним джерелом доходів. Незважаючи на факт переведення, вважає звільнення з посади заступника головного лікаря та переведення на нижчу посаду неправомірним, про що зазначив у своїй заяві про згоду на переведення від 09.01.2018 р. Зазначає, що скорочення штату працівників відповідача було спричинено виключно суб'єктивним бажанням головного лікаря Диспансеру неправомірно скоротити посаду заступника головного лікаря з метою звільнення, або створення усіх нестерпних умов праці, які б призвели до звільнення за власним бажанням.

Відповідачем КЗ ЛОР «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» в особі головного лікаря ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та вважає, що позовні вимоги позивача надумані. Зокрема, зазначає, що ОКШВД як і його правонаступник КЗ ОСОБА_3 - це юридична особа публічного права, створена розпорядчим актом органу місцевого самоврядування який представляє інтереси територіальної громади - ч.2 ст.169 ЦК України. Тому норми ч.2 ст.81, ч.1 ст.87 ЦК України, які регулюють створення юридичних осіб приватного права і на які посилається позивач застосувати не можна. Вважає, що накази № 15-ос "Про затвердження нового штатного розпису та попередження працівників про майбутнє можливе вивільнення або зміну істотних умов праці" та № 16-ос "Про скорочення штату Працівників" від 21.09.2017 року є правомірними в межах чинного законодавства України та Статуту ОКШВД. Зазначає про те, що в ході реорганізації шкірно венеричної служби Львівської області було дотримано вимоги трудового законодавства щодо порядку скорочення працівників, позивачу гарантовано дотримання його прав та працевлаштовано за його

згодою. Разом з тим, вказує, що посада заступника головного лікаря була лише одна, тому проводити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з іншими особами було безпідставним. Також, звернено увагу суду на те, що позивача не було звільнено, а з його згоди переведено на іншу посаду. Крім того, вважає, що позивачем подано позов про визнання незаконними та скасування наказів від 21.09.2017 року №15-ос та 16-ос з порушенням строку позовної давності.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності для оскарження наказів від 21.09.2017 року №15-ос та 16-ос, позивачем подано суду клопотання про поновлення строків позовної давності, яке він мотивує тим, що в період з 18.09.2017 року до 12.12.2017 року він перебував у відрядженні на курсах з підвищення кваліфікації. Відповідно, не міг знати про наявність оскаржуваних наказів головного лікаря. Крім того, з 05.12.2017 року до 05.01.2018 року перебував на лікуванні. Першим робочим днем після хвороби, було 09.01.2018 року. Відтак, вважає, що тримісячний термін позовної давності для оскарження наказів слід відраховувати 09.01.2018 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 подано відповідь на відзив КЗ ЛОР «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер», в якій вказує, що вважає, що посада заступника головного лікаря Диспансеру передбачена чинним установчим документом (Статутом). А також була передбачена в його попередній редакції від 1999 року, тому її скорочення та виведення із штатного розпису Диспансеру є неправомірним, а отже неправомірними є оскаржувані накази відповідача від 21.09.2017 року. Крім того, вважає, що діями відповідача було незаконно позбавлено його право на працю на посаді 0,25 % посадового окладу лікаря дерматовенеролога диспансерного (поліклінічного №1) відділення.

В своєму запереченні на відповідь на відзив, Головний лікар КЗ ОСОБА_3 ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 було належним чином 02.10.2017 року ознайомлено з наказами №15-ос та1-ос від 21.09.2017 року. Крім того, зазначає, що неправдивим фактом є те, що позивач перебував на курсах підвищення кваліфікації з 18.09.2017 року по 12.12.2017 року, оскільки до роботи приступив достроково 19.10.2017 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечила, вважає, що законні підстави для його задоволення відсутні, вимоги позову є необґрунтованими та надуманими. Пояснення надала, аналогічні викладені в відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

В судове засідання представник третьої особи Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації не зявився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. 19 березня 2018 року на адресу суду надійшла заява, в якій представник управління просить проводити розгляд справи за їх відсутності. Разом з тим, висловив свою позицію щодо даного позову в відзиві на позовну заяву, в якій позовні вимоги вважає необґрунтованими з наступних підстав. Під час проведення реорганізації закладів охорони здоровя в діях адміністрації комунального закладу ЛОР «ЛОШВД» не виявлено порушень трудового законодавства України. Всі строки під час переведення та звільнення працівників, які передбачені КЗПП України витримано, належно проведено кадрову роботу та роботу з профспілковими організаціями, завдання, які визначені рішенням ЛОР від 14.02.2017 року №360 «Про реорганізацію шкірно-венерологічної служби у Львівській області» виконані.

Представник третьої особи Управління майном спільної власності Львівської обласної ради в судове засідання не зявився про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Вислухавши сторони, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступних міркувань.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст. 4 ЦК України).

За положенням п. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОКШВД як і його правонаступник КЗ ОСОБА_3 - це юридична особа публічного права, створена розпорядчим актом органу місцевого самоврядування який представляє інтереси територіальної громади - ч.2 ст.169 ЦК України.

ОСОБА_1 працював на посаді заступника головного лікаря з медичної частини Обласного шкірно венеричного диспансеру.

03 січня 2017 року ОСОБА_1 подано заяву на імя Головного лікаря ОСОБА_6 про надання дозволу вести роботи за спеціальністю лікаря дерматовенеролога в основний робочий час з оплатою 25% посадового окладу у 2017 року.

14 лютого 2017 року Львівська обласна рада прийняла рішення № 360 "Про реорганізацію шкірно-венерологічної служби у Львівській області", на підставі якого Управлінню майном спільної власності за попереднім погодженням із Департаментом охорони здоровя ЛОДА доручено затвердити нову редакцію статуту комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер".

21 вересня 2017 року головним лікарем Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру на виконання рішення Львівської обласної ради прийнято наказ № 15-ос «Про затвердження нового штатного розпису та попередження працівників про майбутнє можливе вивільнення або зміну істотних умов праці».

21 вересня 2017 року головним лікарем Обласного комунального шкірно-венеричного диспансеру було прийнято наказ № 16-ос «Про скорочення штату працівників».

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 подано заяву на імя Головного лікаря ОСОБА_2 про обрання ним посади лікаря дерматолога стаціонарного відділення №1(м.Львів, вул. Коновальця, 5) та про готовність приступити до роботи після закриття листка непрацездатності.

27 грудня 2017 року своїм наказом № 112-с затвердило нову редакцію статуту КЗ ЛОР "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер".

09 січня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву на імя Головного лікаря ОСОБА_2 про переведення його на посаду лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення №1.

09 січня 2018 року головним лікарем КЗ ЛОР «Львівського обласного шкірно-венерологічного диспансеру було прийнято наказ № 8-к «Про переведення», на підставі якого ОСОБА_1 переведено на вакантну посаду лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення №1.

Відповідно до пункту 6.2 рішення ЛОР № 360 "Про реорганізацію шкірно-венерологічної служби у Львівській області" Управлінню майном спільної власності за попереднім погодженням із Департаментом охорони здоров"я ЛОДА доручено затвердити нову редакцію статуту комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер".

На виконання вказаного рішення, Управління майном спільної власності ЛОР 27 грудня 2017 року своїм наказом № 112-с затвердило нову редакцію статуту КЗ ЛОР "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер".

Наказом МОЗ України № 928 від 02.09.2016 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ № 33 від 23.02.2000 року «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров'я» (а.с. 25) та надано право керівникам закладів самостійно визначати структуру, чисельність та штат працівників медичного закладу.

Крім того, відповідно до п.12.2 Статуту ОКШВД, затвердженого наказом Управління майном комунальної власності ЛОДА № 38 від 23.03.1999 (а.с. 26-31) «головний лікар визначає структуру та штати ОКШВД, узгоджує з Управлінням охорони здоров'я (ДОЗ ЛОДА) структуру та кошториси витрат, яке затверджує їх, призначає на посади і звільняє з посади заступників головного лікаря, завідувачів відділеннями, всіх інших працівників ОКШВД».

Відповідно до цього пункту, головний лікар ОКШВД визначив структуру та штат, а ДОЗ ЛОДА 21.09.2017 затвердив штат в кількості 356 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати з посадовими окладами. Розпис був введений в дію 11.12.2017 року, тобто не раніше, ніж через 2 місяці з моменту його затвердження. Протягом цього терміну було проведено кадрову роботу з працівниками в межах процесу реорганізації, відповідно до ст.ст. 49-2, 32 КЗпП України.

Статутом КЗ ОСОБА_3, затвердженим наказом Управління майном спільної власності ЛОР № 112-С від 27.12.2017 року (а.с.36-40) не передбачено посаду заступника головного лікаря по лікувальній роботі, як це було зазначено в п.12.6 Статуту ОКШВД.

Враховуючи правову позицію висловлену Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 28.01.2009 року у справі № 6-14292св08, нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

Відтак, доводи позивача про те, що накази № 15-ос та 16 ос від 21.09.2017 року не були прийняті в межах посадових повноважень Головного лікаря під час процесу реорганізації шляхом приєднання одного субєкта господарювання до іншого із скороченням чисельності та штату працівників є безпідставними.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках і в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27.09.2017р., 30.11.2017р., 07.12.2017р. відіслано поштою та 09.01.2018р. було вручено Повідомлення про скорочення штату працівників та переліком усіх вакантних посад та робіт (а.с.45, 46, 47, 48).

09 січня 2018 року після чергового повідомлення про скорочення штату працівників, ОСОБА_1, обрав одну із запропонованих посад, про що свідчить заява позивача про переведення (а.с.49).

Відтак, позовна вимога про скасування наказу №8 к від 09.01.2018 року «Про переведення» від 09.01.2018 року та виплата компенсації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не може підлягати до задоволення, оскільки відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства щодо порядку скорочення працівників в ході реорганізації, позивача праце- влаштовано за його згодою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2, головний лікар, пояснив, що до позивача ОСОБА_1 упереджено не відноситься; скорочення чисельності штату працівників відбулось на виконання рішення Львівської обласної ради № 360 "Про реорганізацію шкірно-венерологічної служби у Львівській області", на підставі якого Управлінню майном спільної власності за попереднім погодженням із Департаментом охорони здоровя ЛОДА було доручено затвердити нову редакцію статуту комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер"; нова редакція Статуту затверджена, затверджені штати; позивачу запропоновано роботу, на яку він погодився .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 інспектор відділу кадрів диспансеру пояснила, що всі накази, що стосувались скорочення посад були нею доведені до відому ОСОБА_1; на його звернення надані копії. Особисто вона в силу наданих повноважень не приймає конкретних рішень про звільнення працівників, лише технічно готує накази, які видаються головним лікарем.

Відповідно до вимог спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики МОЗ України від 05.10.2005 № 308/519 "Про впорядкування умов оплати працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення", ОСОБА_1 як заступникові головного лікаря з медичної частини за його заявою, було дозволено головним лікарем ОКШВД вести роботу за спеціальністю лікаря-дерматовенеролога в основні в основний робочий час з оплатою 25% посадового окладу (а.с.55, 56, 57, 58) Тобто, доплату 25 % посадового окладу лікаря-дерматовенеролога позивач отримував в основний робочий час на посаді заступника головного лікаря з медичної частини за суміщення професій.

Статтею 105 КЗпП передбачено суміщення професій (посад) тобто можливість виконання працівником на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або

обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи.

З листа Міністерства праці та соціальної політики України №2377/0/14-09/13 від 04.03.2009 року вбачається, що «сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом».

При скороченні посади заступника головного лікаря з медичної частини, ОСОБА_1 відповідно було втрачено право на 25 % посадового окладу лікаря-дерматовенеролога.

Крім того, в 2018 році заяви ОСОБА_1 про надання йому дозвіл на ведення роботи за спеціальністю лікаря-дерматовенеролога в основний робочий час з оплатою 25% посадового окладу до Головного лікаря не надходило.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення його права в частині безпідставного позбавлення 0,25 ставки лікаря дерматовенеролога диспансерного відділення.

В Наказі №8-к «Про переведення» не було вказано посаду, з якої переводять ОСОБА_1, оскільки на момент переведення 09.01.2018 року посада заступника головного лікаря з медичної частини вже була скорочена, у звязку із вступом в дію нового штатного розпису 11.12.2017 року. Оскільки позивачем було обрано запропоновану посаду лише 09.01.2018 року, то вирішити питання про переведення швидше було неможливо. Тому, порушення права позивача на залишенні на роботі у звязку із скороченням чисельності та штату при скороченні посади заступника Головного лікаря з медичної частини суд не вбачає.

Таким чином, розглянувши доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку що правових підстав для задоволення позову немає, тому приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючисьст.ст.4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст.3, 4, 221, 231 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (79008, АДРЕСА_1) до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» (79013, м.Львів, вул.Коновальця, 1) за участю третіх осіб - Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (79005, м.Львів, вул.Конопницької, 3), Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79008, м.Львів, вул. Винниченка,18) про визнання незаконним та скасування наказу; поновлення на посаді відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Р.Волоско.