Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 487/2208/17

провадження № 61-15242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

представник відповідача - Гаврилко ОлексійОлександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року у складі судді Нікітіна Д. Г. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Кушнірової Т. Б., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з

ДП «АМПУ» і 23 березня 2017 року його було звільнено із займаної посади старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважав своє звільнення незаконним, оскільки не існувало об'єктивних причин для скорочення посади, змін в організації виробництва і праці не відбулося, відповідач завчасно не повідомив профспілкову організацію про наступне вивільнення, звільнення відбулося без отримання попередньої згоди профспілкової організації.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту). Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь

ОСОБА_4 62 693 грн 28 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один календарний місяць (квітень 2017 року) в сумі

7 160 грн 40 коп.

Рішення районного суду мотивовано тим, щорішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 є обґрунтованим у розумінні

частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення.ДП «АМПУ» своєчасно та належним чином повідомило ОСОБА_4 про наступне вивільнення, але не виконав обов'язок надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, в тому числі в інших філіях, а не тільки в Миколаївській, тому роботодавцем не виконано вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням закону, а тому відповідно до статті 235 КЗпП України поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ДП «АМПУ» задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшено стягнення з 62 693 грн 28 коп. до 59 37 грн 65 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ДП «АМПУ» не виконало обов'язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії. ОСОБА_4є членом профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту. Рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення позивача є обґрунтованим у розумінні частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення. Тому звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням закону. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, суд першої інстанції не навів повного розрахунку, а лише зазначив про те, що середньогодинний заробіток за останні два місяці склав 39 грн 78 коп., а час вимушеного прогулу - з 24 березня по 13 грудня 2017 року. Разом з тим, згідно службової записки бухгалтерії адміністрації Миколаївського морського порту

від 26 грудня 2017 року середній заробіток ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу станом на 13 грудня 2017 року становить 59 371 грн 65 коп., виходячи з кількості годин за графіком 1492.5 за період з 24 березня по 13 грудня 2017 року та середньогодинного заробітку за останні повні два місяці, що передували звільненню 39 грн 78 коп. Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши стягнення з 62 693 грн 28 коп. до 59 371 грн

65 коп.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ДП «АМПУ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконні та необґрунтовані, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права. ДП «АМПУ» зазначало про те, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено обґрунтовані та підтверджені доводи відповідача щодо повного дотримання вимог законодавства про працю під час звільнення позивача на підставі пункту 1

статті 40 КЗпП України, - за скороченням штату працівників. Підприємство посилалося на те, що несвоєчасне повідомлення профспілки про заплановані звільнення згідно статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», пункту 4.1.1 колективного договору та статті 49-4 КЗпП України не впливають на права конкретного працівника, а відповідач повинен був дотримуватись норм частини другої статті 40, статей 43, 49-2 КЗпП України. ДП «АМПУ» вказувало на те, що відповідь профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника та посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав, у зв'язку з чим, відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої

статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» підстави для поновлення працівника на роботі відсутні. Крім того, відповідач виконав вимоги щодо надання одночасно з попередженням про звільнення пропозиції роботу в ДП «АМПУ», у тому числі в інших філіях, а не тільки в Миколаївській. Підприємство зазначало, що не є стороною у справі та не може бути боржником у виконавчому провадженні, так як по зобов'язанням повинна відповідати сторона у справі, а саме - ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії

ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту).

У травні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_4, в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення є законні, обґрунтовані, ухвалені з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи касаційної скарги ДП «АМПУ» є необґрунтованими. Посилався на те, що профспілкою повністю дотримані вимоги, встановлені статтею 43 КЗпП України щодо рішення про відмову у наданні згоди на звільнення працівників. Також судами попередніх інстанцій надана правильна оцінка тому, що акти відмови в ознайомленні із вакансіями та списки вакансій ДП «АМПУ» не є належними та допустимими доказами обставин виконання вимог трудового законодавства. Вказував на те, що ДП «АМПУ» як юридична особа є належним відповідачем у справі та несе відповідальність за всіма зобов'язаннями, зокрема за трудовим договором, зокрема з питань оплати праці (виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в разі незаконного звільнення працівника). Положенням про Миколаївську філію ДП «АМПУ» передбачено, що підприємство несе відповідальність за всіма зобов'язаннями філії.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на різних посадах у Миколаївському морському торговельному порту, з 14 червня 2013 року у зв'язку з реорганізацією державного підприємства морського транспорту та утворенням ДП «АМПУ» його переведено до ДП «АМПУ» на посаду контролера стрілкової команди ВОХОР, а з 23 серпня 2016 року його переміщено на посаду старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму адміністрації Миколаївського морського порту (а.с. 92, 166-175).

Наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника адміністрації Миколаївського морського порту Єременко С. М. «Про внесення змін до штатного розпису» від 17 січня 2017 року № 30 скорочено із штатного розпису

66 штатних одиниць команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму з 23 січня 2017 року.

21 січня 2017 року роботодавець в особі тимчасово виконуючого обов'язки начальника філії Єременко С. М. попередив ОСОБА_4 про наступне вивільнення та запропонував вакантні посади в Миколаївській філії ДП «АМПУ» (а.с. 73, 74).

ОСОБА_4 відмовився від зазначеної пропозиції, про що зроблено відповідну відмітку (а.с. 75).

Наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту

Козонак В. М. від 23 березня 2017 року № 160/о ОСОБА_4 звільнено з посади старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ» за пунктом 1

статті 40 КЗпП України, - за скороченням штату відповідно до наказу

від 17 січня 2017 року №30 «Про внесення змін до штатного розпису».

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, встановлено, що ДП «АМПУ» своєчасно та належним чином повідомив ОСОБА_4 про наступне вивільнення, але не виконав обов'язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з'явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», є юридичною особою та має 15 відокремлених підрозділів.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3

статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що позивач є членом профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профкому профспілка відмовила

ДП «АМПУ» у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині поновлення на роботі, суди на підставі належним чином наданих доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 є обґрунтованим у розумінні частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України

«Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення.ДП «АМПУ» своєчасно та належним чином повідомив ОСОБА_4 про наступне вивільнення, але не виконав обов'язок надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, у тому числі в інших філіях, а не тільки в Миколаївській, тому роботодавцем не виконано вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України, у зв'язку із чим звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням вимог закону, тому висновок про поновлення позивача на роботі є законним та обґрунтованим.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив із того, що суд першої інстанції не навів повного розрахунку, а лише зазначив про те, що середньогодинний заробіток за останні два місяці склав 39 грн 78 коп., а час вимушеного прогулу - з 24 березня по 13 грудня 2017 року.

Разом з тим, згідно службової записки бухгалтерії адміністрації Миколаївського морського порту від 26 грудня 2017 року середній заробіток ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу станом на 13 грудня 2017 року становить 59 371 грн

65 коп., виходячи з кількості годин за графіком 1492.5 за період з 24 березня по 13 грудня 2017 року та середньогодинного заробітку за останні повні два місяці, що передували звільненню, 39 грн 78 коп. За таких обставин, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня по 13 грудня

2017 року становить 59 371 грн 65 коп. (1492.5 х 39 грн 78 коп. = 59 371 грн

65 коп.). Таким чином, зменшено стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 62 693 грн 28 коп. до 59 371 грн 65 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова профспілки надати згоду на звільнення ОСОБА_4 не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника є безпідставними, оскільки вони спростовуються витягом з протоколу засідання профкому від 19 жовтня

2017 року, яке є аргументованим, містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що відповідає положенням частини сьомої

статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (а.с. 151-154).

Посилання відповідача на те, що ДП «АМПУ» не може бути належним відповідачем у справі, оскільки згідно Положення про Миколаївську філію

ДП «АМПУ» філія є відокремленим підрозділом підприємства, яка не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності (оперативний, бухгалтерський та податковий облік своєї діяльності), а форми, системи та розміри оплати праці, встановлюють колективним договором та розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами філії відповідно до законодавства України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2014 року № 184, філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності

(пункт 3.1 Положення). При здійсненні своєї діяльності філія виконує функції, передані підприємством, та керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу, управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади; наказами, розпорядженнями та іншими актами голови підприємства; наказами, розпорядженнями та іншими актами начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» (пункт 3.2 Положення). Дії, які вчиняються філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобов'язаннями філії.

Ураховуючи викладене, позов заявлено до належного відповідача - юридичної особи, яка згідно Положення несе відповідальність за всіма зобов'язаннями філії, включаючи виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника у разі його незаконного звільнення.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников