П о с т а н о в а

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 501/2484/15-ц

провадження № 61-22704 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - державне підприємство «Морський торгівельний порт «Черноморськ»,

представник відповідача - Карпун Євген Федорович,

треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Пушкарського Д. В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.; касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Морський торгівельний порт «Черноморськ» (далі - ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ»), треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 5 листопада 1988 року вона була прийнята на роботу до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), правонаступником якого є державне підприємство «Морський торгівельний порт «Черноморськ» (далі - ДП«Черноморськ»). Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» №59/л від 27 березня 2006 року вона була переведена на посаду тальмана 2-го терміналу.

23 січня 2015 року наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 28 у зв'язку з укладенням 22 січня 2015 року договору № 7 оренди державного нерухомого майна державного підприємства, яке знаходиться на балансі третього терміналу, з товариством з обмеженою відповідальністю «Трансгрейтермінал» (далі - ТОВ «Трансгрейтермінал»), з 23 квітня 2015 року ліквідовано структурний підрозділ «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис.

Наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 у зв'язку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства відповідно до Закону України «Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «Іллічівський морський торговельний порт», а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов'язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал», були вилучені зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, викладеним в наказі, у тому числі посади тальманів другого терміналу.

26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» також видано наказ № 46-0, яким її переведено з 2 лютого 2015 року тальманом 3-го терміналу з оплатою за штатним розписом з режимом - багатозмінний, цілодобовий на підставі статті 32 КЗпП України.

Вона була ознайомлена з наказом № 46-0 від 26 січня 2015 року про переміщення її на 3-й термінал та ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення, відповідно до якого її сповістили про ліквідацію з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «3 термінал» і її робочого місця та запропонували звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» на посаду тальмана на умовах угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року або прибиральника робочих приміщень у зв'язку з відсутністю у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» вакантних робочих місць та посад, які відповідали б її професії та кваліфікації, а також роз'яснили можливість звільнення за пунктом 1 статті 40, пунктом 1 статті 36 та статті 38 КЗпП України.

Вона відмовилася від прийняття пропозиції щодо її переведення до ТОВ «Трансгрейтермінал» та у зв'язку з відсутністю інших вакантних робочих місць у ДП «Іллічівський морський торговельний порт», крім прибиральника службових приміщень, не надала згоду переведення на зазначену вакантну посаду.

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29 квітня 2015 року № 246/0-10 з 5 травня 2015 року її звільнено з посади тальмана 3-го терміналу на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Вона була членом незалежної профспілки працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на час звільнення і входила до профгрупи 3-го терміналу, яка є складовою частиною однієї із ланок незалежної профспілки, а саме первинної профспілки «Складських працівників» незалежної профспілки.

Вважала, що її звільнено з роботи незаконно, без попередньої згоди Незалежної профспілки працівників порту, наказ про переміщення працівників підприємства було видано з порушенням статті 32 КЗпП України, так як переведення було фактичним скороченням штату. Отже, такими діями відповідача порушено її трудові права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд поновити строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення; визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку вона займала, незаконним та скасувати; визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення незаконним та скасувати; визнати наказ виконуючого обов'язки директора підприємства від 29 квітня 2015 року № 246/0-10 про припинення трудового договору та її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати; поновити її у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді тальмана другого терміналу; стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 3 лютого 2015 року по дату ухвалення судом рішення.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (після зміни назви ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ») від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_4.». Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_4 Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_4.». Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов'язки директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29 квітня 2015 року № 246/О-10 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 Поновлено ОСОБА_4 на посаді тальмана другого терміналу у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (нині у ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ»). Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообов'язкових платежів, за період з 3 лютого 2015 року по 11 грудня 2017 року у розмірі 227 034 грн 62 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України без дотримання положень трудового законодавства, а саме без попередньої згоди виборного органу незалежної профспілкової організації, членом якої вона є. Таким чином, її права підлягають захисту шляхом поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Крім того, у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на підставі його наказів від 26 січня 2015 року № 33 та від 26 січня 2015 року № 46/о і змін штатних розписів при переміщенні проводилося скорочення постійного робочого місця на другому терміналі, на якому працювала позивачка і її було переведено на інше новостворене постійне місце роботи в інший структурний підрозділ «Третій термінал» на посаду тальмана третього терміналу. Тобто відповідачем скорочувалося та змінювалося розташування постійного місця та найменування посади, які обумовлені з позивачкою трудовим договором. Отже, відповідач при вчиненні вказаних дій вийшов за межі умов трудового договору та у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, провів переведення позивачки без її згоди зі скороченням постійного її робочого місця та посади, чим порушив трудові права ОСОБА_4

Постановою апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2018 року апеляційна скарга ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ» (до зміни назви ДП «Іллічівський морський торговельний порт») задоволена частково, рішення суду першої інстанції у частині визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства у частині виключення зі штатного розпису другого терміналу посади тальмана» та наказу від 26 січня 2015 року № 46/0 «Про переміщення ОСОБА_4.», поновлення на роботі на посаді тальмана другого терміналу скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 у цій частині відмовлено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді тальмана другого терміналу ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема, за відсутності обґрунтованої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Порушені права позивачки підлягають захисту шляхом поновлення на роботі на посаді тальмана другого терміналу ДП «Морський торгівельний порт «Черноморськ», зі стягненням на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Проте переміщення позивачки на таку ж посаду в іншій структурний підрозділ державного підприємства відповідає вимогам закону, не потребує її згоди, унаслідок чого наказами ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 та від 26 січня 2015 року № 46/о права ОСОБА_4 не порушено.

У касаційній скарзі ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачку було звільнено з роботи без відповідної згоди профспілкової організації, оскільки державне підприємство зверталося до незалежної профспілки працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» з запитом про надання інформації, членом якої профспілки є позивачка, проте відповіді на нього отримано не було. На запити суду незалежною профспілкою працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» було надано три протоколи засідання президії від 21 жовтня 2015 року, від 2 грудня 2015 року, від 27 січня 2016 року, якими було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки. Проте такі відмови профспілкової організації належним чином обґрунтовані не були. Отже, звільнення позивачки відбулось згідно з положеннями трудового законодавства, унаслідок чого відсутні підстави для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на підставі його наказів від 26 січня 2015 року № 33 та від 26 січня 2015 року № 46/о і змін штатних розписів, при переміщенні проводилося скорочення постійного робочого місця на другому терміналі, на якому працювала позивачка та її було переведено на інше новостворене постійне місце роботи в інший структурний підрозділ «Третій термінал» на посаду тальмана третього терміналу. Тобто відповідачем скорочується та змінюється розташування постійного місця та найменування посади, які обумовлені з позивачкою трудовим договором. Таким чином, відповідач при вчиненні вказаних дій вийшов за межі умов трудового договору та у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, провів переведення позивачки без її згоди зі скороченням постійного її робочого місця та посади, чим порушив трудові права ОСОБА_4

У червні 2018 року незалежна профспілка працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» подала відзив на касаційну скаргу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», посилаючись на те, що апеляційний суд при вирішенні справи помилково виходив із того, що переміщення позивачки на роботу тальмана 3-го терміналу відбулося без порушення чинного трудового законодавства та без змін суттєвих умов трудового договору.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та судове рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що переміщення позивачки на роботу тальмана 3-го терміналу відбулося без порушення чинного трудового законодавства, оскільки таке переміщення відбулося на тому ж підприємстві, у тій же місцевості, на інше робоче місце в інший структурний підрозділ в межах спеціальності (професії), обумовленої трудовим договором, та змін істотних умов трудового договору не відбулося.

У відповідному розділі Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, є посада «тальман». Наказом директора порту від 23 грудня 2013 року затверджено посадову інструкцію тальмана терміналу, тобто в порту діє єдина посадова інструкція посади «тальман», незалежно від структурного підрозділу, в якому працівник виконує посадові обов'язки тальмана.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 1 листопада 2017 року № 6-1429 цс 17, № 6-1568 цс 17.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вищезазначеного висновку виходить, що, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29 квітня 2015 року № 246/О-10 про припинення трудового договору з позивачкою, оскільки у порушення частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України її звільнення відбулось без попередньої згоди виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а протоколами Незалежної профспілки працівників порту від 21 жовтня 2015 року, від 2 грудня 2015 року, від 27 січня 2016 року обґрунтовано відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Вищевказані встановлені судами обставини спростовують доводи касаційної скарги ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про те, що позивачку вірно звільнено з роботи без отримання відповідної згоди профспілкової організації.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про необхідність поновлення її на роботі на посаді тальмана 2-го термінала не є підставою для скасування рішення апеляційного суду, оскільки позивач була переміщена на роботу на посаду тальмана 3-го термінала без порушення трудового законодавства, з якої незаконно була звільнена, а третій термінал ліквідовано у зв'язку з передачею державного майна в оренду відповідного товариства.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суди, визначили розмір середнього заробітку позивачки за весь час вимушеного прогулу відповідно до положень статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Прохання касаційної скарги ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною п'ятою статті 403 ЦПК України (виключна правова проблема, яка необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики) є безпідставним, так як наведена вище практика Верховного Суду України, як і у подальшому правові висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 501/2482/15-ц (провадження № 61-757 св 17), та інших, є незмінними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк