АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 723/127/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.,

секретар Герман Я.І.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, стягнення грошової компенсації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Дедик Н.П.),

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом.

Зазначала, що з 25 лютого 1989 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 30 грудня 2014 року було розірвано.

Під час шлюбу вони у порядку приватизації набули у спільну сумісну власність одноквартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою Чернівецька область, м. Сторожинець, вул. Б.Хмельницького, 20/3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 24 січня 2000 року Сторожинецькою міською комісією по приватизації державного житлового фонду.

Посилалася на те, що ними не досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного майна чи порядку користування, на її замовлення судовим експертом виготовлено висновок експертного будівельно-технічного дослідження, з якого вбачається, що поділити спірний будинок між сторонами на окремі ізольовані частини технічно неможливо, запропоновано один варіант встановлення порядку користування житловим будинком.

Просила встановити порядок користування житловим будинком, згідно з яким надати їй в користування відособлене приміщення, а саме, житлову кімнату 3-3 площею 16,20 кв. м, відповідачу надати в користування відособлені приміщення, а саме, кімнату 3-4 площею 8,60 кв. м та комору 3-5 площею 2,90 кв. м; решта приміщень: веранду 3-1 площею 8,80 кв. м та кухню 3-2 площею 9,90 кв. м залишити в загальному користуванні сторін.

Просила також стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за відхилення від ідеальних частин при встановленні порядку користування житловим будинком у розмірі 12343 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено наступний порядок користування житловим будинком, що знаходиться за адресою Чернівецька область, м. Сторожинець, вул. Б.Хмельницького, 20/3, згідно з яким позивачці ОСОБА_2 виділено в користування житлову кімнату площею 8,60 кв. м та комору площею 2,90 кв. м; відповідачу ОСОБА_1 виділено в користування кімнату площею 16,20 кв. м.

Залишено в загальному користуванні сторін веранду площею 8,80 кв. м та кухню площею 9,90 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що існує можливість виділу у відособлене користування сторін окремі житлові кімнати з певним відступом від рівності часток, при цьому слід врахувати фактичний порядок користування житловими приміщеннями, згідно з яким відповідач користується житловою кімнатою площею 16,20 кв. м.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення грошової компенсації, суд першої інстанції виходив з того, що така компенсації при встановленні порядку користування житловим будинком не виплачується.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки, суд дійшов його внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, їм на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний житловий будинок по вул. Б.Хмельницького, 20/3 у м. Сторожинець, що визнається сторонами та стверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 8).

Будинок складається з двох житлових кімнат площею 16,20 та 8,60 кв. м, комори площею 2,90 кв. м, веранди площею 8,80 кв. м та кухні площею 9,90 кв. м.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500 цс15 Верховний Суд України виклав правову позицію, відповідно до якої оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вирішуючи наявний між сторонами спір з приводу визначення порядку користування житловим будинком, суд першої інстанції відійшов від заявлених вимог про надання позивачці у користування житлової кімнати 16,20 кв. м та виділив їй кімнату площею 8,60 кв. м, тобто відійшов у значних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, зокрема, зважаючи на те, що ідеальна частка житлової площі становить 12,40 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка просила виділити у користування їй саме кімнату площею 16,20 кв. м, обґрунтовуючи відповідним чином свої позовні вимоги.

Вимог про надання їй у користування кімнати, яка за розміром є меншою від ідеальної частки, на яку вона має право, ОСОБА_2 не заявляла.

За встановлених обставин, зважаючи на неможливість встановлення порядку користування житловим будинком, забезпечивши відповідність реальних часток сторін ідеальним часткам у праві власності на житловий будинок, чи відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним та зважаючи на суть позовних вимог, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та виділив у користування позивачки житлову кімнату значно меншої площі ніж ту, на яку вона має право.

Вирішивши спір у такий спосіб, суд першої інстанції порушив право позивачки, передбачене ст. 358 ЦК України.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а тому на часткове задоволення апеляційної скарги оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі.

У цій справі вимоги про стягнення грошової компенсації є похідними від вимог про встановлення порядку користування житловим будинком, а тому також задоволенню не підлягають.

Заявниця посилається на необхідність виділення їй у користування кімнати площею 16,20 кв. м, а відповідачеві в користування кімнати площею 8,60 кв. м.

Проте виділення у користування позивачці кімнати площею 16,20 кв. м не ґрунтується на нормах матеріального права (ст. 358 ЦК України), оскільки у такому випадку матиме місце значна невідповідність реальної виділених часток як позивачки так і відповідача у праві власності ідеальним часткам.

Тому за наслідками скасування оскаржуваного рішення немає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 як в частині встановлення запропонованого нею варіанту встановлення порядку користування житловим будинком так і в частині вимог про стягнення грошової компенсації за різницю у частках, які були запропоновані позивачкою для відокремленого користування.

Заявниця посилається на те, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом 3 групи, має ряд захворювань, а тому має переважне право на надання їй у користування житлової кімнати площею 16,20 кв. м.

Проте указані доводи могли б бути враховані за наявності підстав та умов встановлення порядку користування житловим приміщенням, передбачених ст. 358 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, стягнення грошової компенсації відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 21 серпня 2018 року.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.Н. Лисак

ОСОБА_3