н/п 2/490/3231/2018 Справа № 490/6357/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

18 вересня 2018 року суддя Центральний районний суд м. Миколаєва ОСОБА_1, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з надання адмністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно державного реєстратора Департаменту з надання адмністративних послуг Миколаївської міської ради про державну реєстрацію , індексний номер 40656771 від 17 квітня 2018 року, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Справу передано судді Гуденко О.А. 17 вересня 2018 року згідно протоколу автоматичного розподілу.

З позову вбачається, що позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав вчиненого державним реєстратором Департаменту з надання адмністративних послуг Миколаївської міської ради від 27.04.2018 року, отже державний реєстратор діяв як субєкт владних повноважень.

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Підставами виникнення спірних правовідносин стала державна реєстрація права власності на нерухоме майно за третьою особою на квартиру , що належить позивачеві і перебувала в іпотеці у Банку, а тепер нібит-то за договром відступлення права вимоги іпотекодержателемквартири є ОСОБА_3, яка вчинена в порушення процедури державної реєстрації, на думку позивача . Позивач зазначає про невиконання державним реєстратором вимог ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 21 цього ж Кодексу встановлено загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси. Позивачем за цим позовом є власник, право власності якого порушено виданням актів указаним органом. Відповідачем за цим позовом є згідно з положеннями статті 393 ЦК України орган державної влади.

Умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеним органом, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Важливе значення для застосування власником такого способу захисту має визначення суду, до якого слід звертатися із заявами про визнання незаконними актів, та виду судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно - правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно - правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Таким чином, до адміністративної юрисдикції не належить розгляд справ, якщо у спірних відносинах вбачається спір про право. Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом як відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відновленням становища, яке існувало до порушення, є такожскасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності позивача на обєкт нерухомості.

Скасування рішення про державну реєстрацію прав є свого роду відновлення становища, яке існувала до цього у позивача.

За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Підставами виникнення спірних правовідносин стало рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та його обтяження за ОСОБА_3 та, як наслідок, відновлення попередніх записів про право власності позивача .

Існує невизначена правова природа виникнення спірних правовідносин з огляду на те, що причина їх виникнення пов'язана з вчиненням відповідачем дій у вигляді скасування державної реєстрації припинення права власності.

При цьому обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання та скасування рішення про право власності за своєю правовою природою не є спором про відновлення майнових прав позивача, адже таке поновлення не повязане з виникненням або припиненням права на цей обєкт нерухомості, а є наслідком скасуванням неправомірного, як вважає позивач, рішення державного реєстратора.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного суду №910/8424/17 від 10.04.2018 року та Постанові Верховного суду №815/4618/16 від 23.05.2018 року, Постанові Великої палати Верховного Суду від 04 квітня2018 року по справі № 826/9928/15.

Оскільки спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності та перереєстрацію обтяження (припиненняправа власності), позовні вимоги заснован іна протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень,а не підстав набуття такого права - алже жодних вимог до осіб, які це право набули чи передали - не заявлено, ці особи навіть не є відповідачами по справі. За такого, посилання опзивача на застосування правової позиції ВС від 17 квітня 2018 року справа № 815/6956/15 суд не може прийняти до уваги, оскільки зазначення в позові про наявність сіпрних відносин між учасниками справи - позивачем та третьою особою в звязку з невиконанням договірних зобовязань і реалізацією права іпотекодержателя при незаявленні жодниз вимог до цих осіб - не є спором про право, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно - правовий характер.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, у цій справі в межах заявлених вимог дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та державного реєстратора , який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 11-13, 185-186 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з надання адмністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно .

Повернути ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору по справі по квитанції № 0.0..1 від 02 серпня 2018 року у сумі 704 грн. 80 коп.

Повернення судового збору здійснюється уповноваженим на те державним органом, а саме Управлінням Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області на підставі квитанції чи платіжного доручення та ухвали суду

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складання шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя О.А. Гуденко