Ухвала

Іменем України

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 473/995/18-ц

провадження № 61-37267ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 18 грудня 2014 року у сумі 10 061 778 грн 60 коп.

З метою забезпечення позову ОСОБА_5 подала заяву про накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, яке належить відповідачу (відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Враховуючи те, що існує реальна можливість відчуження ОСОБА_4 цього майна на користь третіх осіб, що в подальшому значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року у складі судді Висоцької Г. А. заяву ОСОБА_5 задоволено частково. Заборонено відповідачеві відчуження нерухомого майна, а саме: будівлі (склад, об'єкт житлової нерухомості) загальною площею 60,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, вартістю (на час придбання) 39 966 грн; нежитлового приміщення (магазин з підвалом) № 6/3.4.5.11.262 загальною площею 202,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2, вартістю (на час придбання) 75 395 грн; нежитлового приміщення (підвальне приміщення) загальною площею 43,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3, вартістю (на час придбання) 2 488 грн; комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_7, вартістю (на час придбання) 918 186 грн; нежитлової будівлі (магазин з підвалом) загальною площею 275,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4, вартістю (на час придбання) 1 240 245 грн; складського приміщення загальною площею 28,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5, вартістю (на час придбання) 28 328 грн; нежитлового приміщення загальною площею 145,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_6, вартістю (на час придбання) 21 846 грн; квартири АДРЕСА_8, вартістю (на час придбання) 9 800 грн; 1/2 частини квартири АДРЕСА_9; нежитлового приміщення АДРЕСА_10, вартістю 156 311 грн; квартири АДРЕСА_11, вартістю (на час придбання) 23 280 грн.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Коломієць В. В., Кушнірової Т. Б., ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року змінено. Заборонено відповідачеві відчуження такого майна: будівлі (склад, об'єкт житлової нерухомості) загальною площею 60,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, вартістю (на час придбання) 39 966 грн; нежитлового приміщення (магазин з підвалом) № 6/3.4.5.11.262 загальною площею 202,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, вартістю (на час придбання) 75 395 грн; нежитлового приміщення (підвальне приміщення) загальною площею 43,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3, вартістю (на час придбання) 2 488 грн; комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_7, вартістю (на час придбання) 918 186 грн; нежитлової будівлі (магазин з підвалом) загальною площею 275,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4, вартістю (на час придбання) 1 240 245 грн; складського приміщення загальною площею 28,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5, вартістю (на час придбання) 28 328 грн; нежитлового приміщення загальною площею 145,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_6, вартістю (на час придбання) 21 846 грн.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року та винести нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вважає висновок суду про необхідність у накладенні заборони відчуження його майна незаконним і необґрунтованим. Зазначає, що до позовної заяви не було додано належного доказу, що підтверджує факт отримання ним позики. Крім того, заява про забезпечення позову не в повній мірі відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, що є підставою для її повернення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, застосувавши положення статей 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), врахувавши розмір спірної суми боргу та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, дійшов висновку про необхідність накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції в частині майна, на яке накладено заборону відчуження, апеляційний суд виходив із відсутності беззаперечних доказів належності відповідачеві на праві власності квартири АДРЕСА_8; 1/2 частини квартири АДРЕСА_12, та нежитлового приміщення АДРЕСА_10. Крім того, було встановлено, що квартира АДРЕСА_11, належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності з іншими особами, а тому, заборона відчуження цього майна порушить права інших співвласників квартири.

Колегія погоджується з такими висновками.

Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи характер спору та ціну позову, колегія вважає правильним висновок судів про те, що накладення заборони відчуження частини нерухомого майна відповідача є співмірним і відповідає змісту позовних вимог.

Що стосується аргументів касаційної скарги про те, що суд повинен був повернути заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, оскільки вона не відповідала вимогам статті 151 ЦПК України, а саме: заявник не зазначила пропозицій щодо зустрічного забезпечення, то колегія їх відхиляє, оскільки це не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову. Крім того, судом першої інстанції вже було вирішено питання про зустрічне забезпечення позову за заявою ОСОБА_4 (ухвала від 24 квітня 2018 року).

З огляду на викладене правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат