19.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/7993/16-ц
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7993/16-ц
Номер провадження 2/205/348/18
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/7993/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, ?

встановив:

ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 грудня 1978 року померла її бабуся ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Гарнізонна, буд. 21, що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 1952 року, виданого Дніпропетровським міським житловим управлінням, зареєстроване 28 листопада 1952 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу за № 31, реєстровий № 12.

ОСОБА_2 була надана в користування земельна ділянка, площею 632 кв.м. для будівництві домоволодіння в селищі Крупський по вул. Ледокола Красіна № 21, на підставі довідки Міськжилвідділу від 31 грудня 1936 року.

ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно з яким вищевказане домоволодіння вона заповіла своїм донькам по 1/3 частині кожній: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за заповітом спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли, але не оформили своїх спадкових прав, подавши відповідні заяви до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталась, відмову від спадщини також не надсилала, фактично на день смерті померлої разом не проживала, таким чином свою 1/3 частини домоволодіння не прийняла.

25 грудня 1994 року ОСОБА_3 померла.

21 вересня 1989 року померла тітка позивача ОСОБА_6.

05 листопада 2007 року померла мати позивача ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило 1/2 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро.

Спадщину після ОСОБА_5 прийняла її донька ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 шляхом подачі відповідних заяв до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Тобто, кожний з них фактично прийняв спадщину по 1/4 частини спірного домоволодіння. Водночас, позивач свідоцтво про право на спадщину не отримував, а ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину отримати не встиг, оскільки 30 квітня 2014 року помер.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини спірного домоволодіння, яку успадкувала та фактично прийняла ОСОБА_1 шляхом управління та володіння спадковим майном, оскільки остання після смерті власника та інших спадкоємців проживала в спірному домоволодінні.

На підставі вищезазначеного, просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після померлої 28.12.1978 року її матері ОСОБА_2 1/2 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлої 05.11.2007 року її матері ОСОБА_5 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після померлої 05.11.2007 року його матері ОСОБА_5 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлого 30.04.2014 року її брата ОСОБА_7 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро, яке розташовано на земельній ділянці площею 598 кв.м., і яке складається з: житлового будинку літ. а-1, прибудови літ. а1-1, житлової прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1 -1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., під а1-1 оглядової ями, сараю літ. Б., сараю літ. Г., вольєру літ. Д, 1/2 № 1 споруд, в порядку спадкування за законом після померлої 05 листопада 2007 року ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро, яке розташовано на земельній ділянці площею 598 кв.м., і яке складається з: житлового будинку літ. а-1, прибудови літ. а1-1, житлової прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1 -1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., під а1-1 оглядової ями, сараю літ. Б., сараю літ. Г., вольєру літ. Д, 1/2 № 1 споруд, в порядку спадкування за законом після померлого 30 квітня 2014 року ОСОБА_7.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі.

Від представника позивача ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, просила ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Від представника третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 28 грудня 1978 року померла ОСОБА_2 (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Гарнізонна, буд. 21, що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 1952 року, виданого Дніпропетровським міським житловим управлінням, зареєстроване 28 листопада 1952 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу за № 31, реєстровий № 12 (а.с. 11).

ОСОБА_2 була надана в користування земельна ділянка, площею 632 кв.м. для будівництві домоволодіння в селищі Крупський по вул. Ледокола Красіна № 21, на підставі довідки Міськжилвідділу від 31 грудня 1936 року.

Рішенням виконкому міської ради народних депутатів № 697 від 12 грудня 1973 року вулицю Ледокола Красіна в Ленінському районі перейменовано на вулицю Гарнізонну (а.с. 28).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 08 серпня 1977 року державним нотаріусом ОСОБА_10, згідно з яким домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпропетровську вона заповіла в рівних частинах - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 60 на звороті, 61).

З матеріалів спадкової справи № 1291/1979, відкритої після смерті ОСОБА_2, померлої 28 грудня 1978 року вбачається, що спадщину прийняли її доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом подачі заяв до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 56 на звороті, 57).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталась.

21 вересня 1989 року померла ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6 починаючи з вересня 1989 року по 2001 року нотаріусами Першої та Другої АГНК, спадкова справа не заводилася, що підтверджується листом Центру зберігання документації нотаріальної палати Іркутської області від 07 вересня 2017 року (а.с. 98).

25 грудня 1994 року ОСОБА_3 померла.

З відповіді Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с. 126, 127).

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її бабусі ОСОБА_2, померлої 28 грудня 1978 року (а.с. 64).

Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 від 13 квітня 2016 року відмовлено у видачі на імя ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гарнізонна, буд. 21, що належало померлій ОСОБА_2, у звязку з відсутністю правовстановлювальних документів (а.с. 67).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 12 липня 2016 року домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро розташовано на земельній ділянці площею 598 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. а-1, прибудови літ. а1-1, житлової прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1 -1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., під а1-1 оглядової ями, сараю літ. Б., сараю літ. Г., вольєру літ. Д, 1/2 № 1 споруд (а.с. 19-24).

Листом № 12043 від 30.08.2016 КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР відмовлено позивачу в видачі дублікату правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння (а.с. 79).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року.

Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1978 році, в 1989 році та в 1994 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини.

Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

05 листопада 2007 року померла мати позивача ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило 1/2 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро.

Спадщину після ОСОБА_5 прийняла її донька ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 шляхом подачі відповідних заяв до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 619/2008 (а.с. 51).

ОСОБА_7 30 квітня 2014 року помер (а.с. 129 на звороті).

З матеріалів спадкової справи № 222/2014 вбачається, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини спірного домоволодіння, яку успадкувала ОСОБА_1 шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (а.с. 129).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з пп. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 05 листопада 2007 року та визнання права власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 30 квітня 2014 року підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті її матері ОСОБА_2, померлої 28.12.1978 року, у вигляді 1/2 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 05.11.2007 року, у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті його матері ОСОБА_5, померлої 05.11.2007 року у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі, встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її брата ОСОБА_7, померлого 30.04.2014 року у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпрі не підлягають задоволенню, оскільки зазначені спадкоємці є такими, що прийняла спадщину шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори. У звязку з чим відсутні правові підстави для встановлення юридичного факту прийняття спадщини.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 392, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро, яке розташовано на земельній ділянці площею 598 кв.м., і яке складається з: житлового будинку літ. а-1, прибудови літ. а1-1, житлової прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1 -1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., під а1-1 оглядової ями, сараю літ. Б., сараю літ. Г., вольєру літ. Д, 1/2 № 1 споруд, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 05 листопада 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/4 частини домоволодіння № 21 по вул. Гарнізонна в м. Дніпро, яке розташовано на земельній ділянці площею 598 кв.м., і яке складається з: житлового будинку літ. а-1, прибудови літ. а1-1, житлової прибудови літ. а2-1, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1 -1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., під а1-1 оглядової ями, сараю літ. Б., сараю літ. Г., вольєру літ. Д, 1/2 № 1 споруд, в порядку спадкування за законом після померлого 30 квітня 2014 року ОСОБА_7.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 жовтня 2018 року.

Суддя Н.Г. Остапенко