Ухвала

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/13567/15-ц

провадження № 61-6056зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П. (судді-доповідача), Лесько А.О., Мартєва С.Ю.,

розглянув заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року в справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» - Паламарчука Віталія Віталійовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») Паламарчук Віталій Віталійович звернувся до суду з указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, указував на те, що 28 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони дійшли згоди, що овердрафт становить 100 000 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28 вересня 2013 року та сплатою процентів у розмірі 36 % річних.

26 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до кредитного договору від 28 вересня 2013 року, відповідно до умов якого, сторони погодили, що овердрафт становить 480 000 грн з кінцевим терміном повернення до 25 грудня 2015 року та сплатою процентів у розмірі 30 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 01 серпня 2015 року становила 944 492 грн 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 580 653 грн 03 коп.; заборгованість зі плати процентів 46 285 грн 71 коп.; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 29 042 грн 61 коп.; інфляційні втрати - 288 511 грн 30 коп.

З огляду на те, що ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав та не повернув отриманий кредит, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчук В.В. просив суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованість за договором від 28 вересня 2012 року в розмірі 944 492 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованість за договором від 28 вересня 2012 року в розмірі 320 771 грн 51 коп.; інфляційні втрати в розмірі 126 063 грн 55 коп. та 3 % річних в розмірі 5 325 грн 69 коп. Всього стягнуто 452 160 грн 75 коп.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», з набуттям чинності якого Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припинили роботу та розпочав роботу Верховний Суд.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

01 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2018 року ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків поданої заяви, а саме: для уточнення мотивувальної частини заяви щодо підстави перегляду ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, в редакції що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, та для сплати судового збору за подання заяви в розмірі 4 750 грн 20 коп.

На виконання вимог указаної ухвали до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень, з яких убачається, що заявник виконав вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2018 року, направивши до суду квитанцію про сплату судового збору в зазначеному розмірі та уточнення мотивувальної частини поданої заяви.

Заяву про перегляд Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 мотивував тим, що суд касаційної інстанції в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, погодившись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, до яких суди дійшли з порушенням норм процесуального права, допустив неоднакове застосування статей 10, 27, 57, 58, 64, 131, 169, 212, 213, 215, 224, 303 ЦПК України, та неоднакове застосування статті 9 Закону України «Про «Бухгалтерський облік та фінансову звітність», а також пунктів 4.1, 4.2, 4.5, 4.6, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2012 року № 254.

З огляду на викладене, заявник посилаючись на пункти 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, в редакції чинній на день подання заяви, просив допустити справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» - Паламарчука Віталія Віталійовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року.

На підтвердження наявності підстав перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року в справі № 6-17456св14, від 10 грудня 2014 року в справі № 6-37082св14, від 30 вересня 2015 року в справі № 6-22599св15, від 24 лютого 2016 року в справі № 725/6247/13-ц, від 22 червня 2016 року в справі № 707/1648/15?ц, у яких, на його думку, суд по-іншому, застосував наведені вище норми матеріального та процесуального права .

Перевіривши викладені у заяві доводи Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» - Паламарчука В. В., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, у зв`язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції статті 9 Закону України «Про «Бухгалтерський облік та фінансову звітність», а також пунктів 4.1, 4.2, 4.5, 4.6, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2012 року № 254 належить відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147?VIII, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

У справі, щодо якої вирішується питання про допуск до провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, суд касаційної інстанції відхиляючи касаційну скаргу погодився із висновками попередніх судів, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором від 28 вересня 2012 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком, яка не погашена та яку належить стягнути на користь позивача.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, яка надана заявником на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, в редакції чинній на день подання заяви, підстави перегляду судових рішень, суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції не було дотримано порядку заочного розгляду справи.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував своє рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів із квартири, яка є предметом іпотеки, та при цьому не врахував положень Закону України «Про мораторій на стягнення майн громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності після ухвалення рішення судом першої інстанції - 07 червня 2014 року.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30 вересня 2015 року, у якій, на думку заявника, має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки банком не було надано доказів виникнення між сторонами кредитних правовідносин, а саме: оригіналу кредитного договору; доказів отримання відповідачем коштів за умовами кредитного договору. Також суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, оскільки докази передачі банком коштів позичальнику відсутні, то такий договір є неукладеним, а неукладеність та недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 24 лютого 2016 року, на яку посилається заявник як на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на день подання заяви, підстави перегляду судових рішень, скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції в порушення вимог 303 ЦПК України, в редакції чинній на день подання заяви, долучив до справи нові докази не надавши їм правової оцінки та не з`ясував причини неподання вказаних доказів до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2014 року, яка також надана заявником на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, в редакції чинній на день подання заяви, підстави перегляду судових рішень, суд касаційної інстанції скасував рішення попередніх судів та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки в указаній справі суди в порушення вимог статей 213, 214, 303, 309 ЦПК України в редакції чинній на день подання заяви, не перевірили: який розмір коштів отримано відповідачем та у якій валюті, який розмір коштів сплачено боржником на погашення кредитної заборгованості, в якій валюті боржник здійснював таку сплату.

Порівняння наведених судових рішень із ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 06 листопада 2017 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав вважати, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог, оскільки фактичні обставини в справі, щодо якої вирішується питання про допуск до провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, та фактичні обставини у справах, в яких прийняті судові рішення, надані на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на день подання заяви, підстави перегляду судових рішень, не є тотожними, тому правовідносини у справах не є подібними.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, належить відмовити.

Крім зазначеного, у поданій заяві ОСОБА_1 порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме: статей 10, 27, 57, 58, 64, 131, 169, 212, 213, 215, 224, 303 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно із частиною третьою статті 354 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_1 подав заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, якою його касаційну скаргу відхилено та яка не може вважатися такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця заява в частині перегляду зазначеної вище ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись пунктом 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, частиною третьою статті 354, частиною першою статті 360 ЦПК України,у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

У допуску справи за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» - Паламарчука Віталія Віталійовича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. П. Штелик
А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв