Справа № 128/1267/18

РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

без участі сторін по справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, -

УСТАНОВИВ:

14.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 В період шлюбу в них народилось двоє синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач зазначає, що син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є студентом Вінницького відділення Ірпінського державного коледжу економіки та права за спеціальністю «Правознавство», денної форми навчання з терміном навчання 4 роки. В звязку із продовженням навчання сином ОСОБА_3 та відсутністю в нього можливості працювати і отримувати дохід, йому необхідна матеріальна допомога батьків. Вказує, що вона, як мати, матеріально допомагає сину, але така допомога для нього є мізерною. Будь-яких інших доходів вона не має на відміну від відповідача, який фізично здоровий, працює.

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 на період його навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно.

В судове засідання 18.12.2018 року учасники справи не зявились.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Попередньо відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з даним позовом не погоджується, оскільки в даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. В цьому шлюбі у них 20.07.2013 року народилась спільна дочка ОСОБА_8. Також на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей дружини: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, батько яких помер. За вказаних обставин він фактично неспроможний заробити додаткові кошти, аби ними сплачувати аліменти фізично здоровому сину ОСОБА_3, який, він вважає, спроможний у свій вільний від занять час заробити необхідні кошти для більш нормального свого матеріального забезпечення та існування. Також зазначає, що позивач працездатна, працює, отримує стабільно заробітну плату, тому вважає, що вона має можливість матеріально підтримувати сина. За вказаних обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20.12.2004 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 5).

В період шлюбу в сторін по справі народилось двоє синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають разом з матірю ОСОБА_1, що підтверджується довідкою № 1452, виданою виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 14.05.2018 року (а.с. 7).

Син сторін по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є студентом Вінницького відділення Ірпінського державного коледжу економіки та права за спеціальністю «Правознавство», денної форми навчання з терміном навчання 4 роки, що підтверджується довідкою № 28/18 від 11.05.2018 року (а.с. 8).

05.02.2013 року відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 128246 від 05.02.2013 року.

В шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 20 липня 2013 року народилась дочка ОСОБА_8, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії І-АМ № 259680 від 02.08.2013 року.

Також судом встановлено, що в сімї відповідача по справі ОСОБА_2 проживають двоє неповнолітніх дітей його дружини: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження. Батько цих дітей ОСОБА_11 помер 08 травня 2014 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 297204 від 12.05.2014 року.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,який продовжує навчання.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи обєктивності та справедливості, суд вважає позов частково обґрунтованим.

Так, визначаючи розмір аліментів на утримання сина сторін по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який продовжує навчання, суд вважає необхідним визначити їх в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно. Визначаючи розмір стягуваних аліментів саме в такій частці, суд виходить з того, що у відповідача на утриманні знаходиться його малолітня дочка від другого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Суд не бере до уваги перебування на утриманні відповідача його пасинків, оскільки згідно чинного законодавства України вони є соціально захищеними і мають право на пенсію по втраті годувальника.

За вказаних обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати в розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 199, 200 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2018 року і до закінчення сином ОСОБА_5 навчання у Вінницькому відділенні Ірпінського державного коледжу економіки та права, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, а саме до 11 травня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна