Справа №478/637/18 06.07.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 478/637/18
Номер провадження 22-ц/784/1154/18
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

06 липня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ухвалу, яка постановлена суддею Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., в приміщенні цього ж суду 29 травня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на несплачені кошти за судовими рішеннями,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_2 предявила вищевказаний позов до ОСОБА_4.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Казанківського місцевого суду Миколаївської області від 03 серпня 2001 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 10 липня 2001 року і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, заборгованість по сплаті аліментів із земельного паю у розмірі 2 572 грн. 23 коп., пеню за затримку сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 545 грн. 46 коп. та додаткові витрати на дитину в розмірі 3 022 грн. 50 коп.

Натепер, у Казанківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області на виконані перебуває зведене виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 вищезазначених сум. Проте відповідач судові рішення не виконує та заборгованість в загальному розмірі становить 8 140 грн. 19 коп.

Посилаючись на невиконання зазначених судових рішень з вини відповідача, що призвело до знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, ОСОБА_2 на підставі ст.625 ЦК України просила позов задовольнити, стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_4 2 465 грн. 61 коп. - інфляційні втрати та 506 грн. 40 коп. - три проценти річних від простроченої суми.

Окрім того, посилаючись на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових коштів» також просила стягнути на свою користь 5 009 грн. 08 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, з підстав недотримання вимог ст.175 ЦПК України (а.с.7).

Наступною ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (а.с.23).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Предявлення позову (заяви) це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 175 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру, чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов'язковості надання певних документів.

Іншого законодавець не встановив, а тому вимоги суду про надання на стадії предявлення позову документів, прямо не передбачених законом та ще й певної якості документів, які, як на його думку, повинні були б бути у справі, не можна вважати законними.

Відсутність певних документів, наявність яких суд вважав би за необхідне, або неналежна їх якість, можуть бути підставою для відмови у позові або їх не сприйнятті як доказу при їх правовій оцінці.

Зі змісту ст.ст.175,177 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.175 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Залишаючи позовну заяву без руху, а потім повертаючи її позивачу, суддя Казанківського районного суду Миколаївської області тлумачив положення ст.175 ЦПК України розширено, внаслідок чого висунув позивачу безпідставні та необґрунтовані вимоги щодо необхідності усунення недоліків у позовній заяві, шляхом надання доказів на підтвердження наявності заборгованості щодо сплати аліментів. В той час такі недоліки, навіть за умови їх наявності, не могли тягнути застосованого ним правового наслідку, у звязку з чим вчинив процесуальну дію, яку, за виписаних обставин, не повинен був вчиняти.

Позовна заява ОСОБА_2, що була надана на виконання вимог ухвали суду від 08 травня 2018 року, містила усі необхідні відомості про права та обов'язки сторін й вимоги про здійснення судом певних дій із зазначенням способу судового захисту її інтересів.

Зокрема, позивач ОСОБА_2 сформулювала та зазначила підстави виникнення спору та порушення її прав, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, позивач довела своє право на звернення до суду із таким цивільним позовом, а спосіб захисту свого цивільного права чи інтересу позивач визначає самостійно. Питання ж про те, порушені права цієї особи чи ні вирішується виключно в судовому засіданні.

Інші, обставини, які були необхідні суду, повинні були встановлюватися і досліджуватися у судовому засіданні.

При цьому вони не є таким недоліком позовної заяви, який би перешкоджав суду відкрити провадження у справі і розпочати його розгляд. Подання доказів, їх оцінка та обґрунтування позовних вимог можливі на наступних стадіях цивільного процесу.

Отже, зазначені в ухвалі судді від 29 травня 2018 року недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому вважати їх обґрунтованою підставою для повернення позовної заяви як неподаною неможна.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала судді порушує право позивача ОСОБА_2 на справедливий розгляд її справи судом та обмежує доступ до суду.

За такого, ухвала судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_2 разом з доданими до неї документами направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_6

Повний текст судового рішення

складено 06липня 2018 року