Справа № 444/1672/18
Провадження № 2/444/882/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 27.07.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений Жовківською державною нотаріальною конторою. Окрім цього просить скасувати державну реєстрацію права власності житлового будинку в м. Жовкві по вул. Равська № 32 Львівської області на ім»я ОСОБА_2 проведену Червоноградським МБТІ 01.09.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що був власником будинку в м. Жовкві по вул. Равська, 32. Зазначає, що з 2011 року хворіє турбекольозом легень, потребує стороннього догляду.

Крім цього зазначає, що його знайома ОСОБА_2 після того як позивач лікувався в лікарні з приводу туберкульозу легень в липні 2011 року, запропонувала свою допомогу задля забезпечення його утримання та догляду, але за те, що позивач перепише своє майно. Зважаючи на її переконання у допомозі позивач погодився і 27 липня 2011 року уклав з нею договір довічного утримання, який засвідчили у Жовківській державній нотаріальній конторі.

Вказує, що відповідно до умов договору відповідач зобов'язалася довічно утримувати позивача, забезпечувати щоденно продуктами харчування, придатним для носіння одягом, надавати необхідну допомогу, надання побутових послуг (прибирання, прання постільної білизни і речей, забезпечувати згідно рецептів лікувальними засобами, матеріальну допомогу в розмірі 500 грн.)

Крім цього вказує, що деякий час відповідач приходила до нього, приносила їжу, а надалі з 2016 року позивач знову захворів і знаходився на лікуванні в Жовківській ЦРЛ, де відповідач іноді приходила до нього, однак ліками не забезпечувала, і вже після цього позивач вимушений був звернутись до своїх знайомих. Після лікування позивач знову знаходився вже вдома в своєму будинку, відповідач дуже рідко з'являлась до нього, не добросовісно виконувала обовязки, які взяла на себе за договором догляду, а надалі перестала приходити.

Наголошує, що хворіє, вимушений обходитися своєю допомогою, саму ж їжу йому приносять його знайомі, допомагають по господарству, інколи купують ліки. Стверджує, що ще не пенсійного віку, хворіє і майже всі кошти, які заробляє тимчасовими заробітками витрачає на придбання ліків, харчування, елементарні засоби гігієни, а тому бажає розірвати договір довічного утримання з недобросовісним відповідачем.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати.

Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, так як даний спір між ними врегульовано в добровільному порядку. Додатково вказав, що даний позов просить задоволити, оскільки відповідач визнала позов та повернула оригінали документів.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності, так як даний спір між ними врегульовано в добровільному порядку. Додатково вказала, що даний позов визнає, та просить такий задоволити в повному обсязі, оскільки повернула зазначені в позовній заяві оригінали документів.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 27.07.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання.

Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

У відповідності до положення статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, та як встановлено судом, що відповідно до умов вищезгаданого договору відповідач зобов'язалася довічно утримувати позивача, зокрема, забезпечувати щоденно продуктами харчування, придатним для носіння одягом, надавати необхідну допомогу, надання побутових послуг (прибирання, прання постільної білизни і речей, забезпечувати згідно рецептів лікувальними засобами, матеріальну допомогу в розмірі 500 грн.). Проте, відповідач не добросовісно виконує свої обовязки, які взяла на себе за договором догляду, а надалі зовсім перестала навідуватись до відповідача та забезпечувати його всіма необхідними лікувальними засобами та надати іншу допомогу.

Відповідно до п. 10 Договору довічного утримання від 27.07.2011 року, цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання одного зі сторін - в судовому порядку.

Суд враховує, що окрім гарантованого Конституцією України матеріального забезпечення громадян у випадку їх непрацездатності і по старості, таке забезпечення і цивільно-правовими способами, одним з яких є договір довічного утримання; невиконання чи неналежне виконання такого договору є прямим порушенням майнових прав людей похилого віку, які потребують в цьому випадку, судового захисту.

П. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Також судом встановлено, що взаємовідносини, що склались між сторонами, виключають виконання умов договору довічного утримання від 27.07.2011 року в майбутньому.

Таким чином, у силу наведених вимог, для розірвання договору довічного утримання мають значення виключно волевиявлення віжчужувача на таке розірвання та факт невиконання або неналежного виконання умов договору. Вина набувача у невиконанні умов договору, так само як і причини, в силу яких ці умови договору довічного утримання ним не виконувались, а також обставин, що перешкоджали набувачу виконувати умови договору правового значення для вирішення питання про розірвання довічного утримання не мають.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання довічного утримання є підставними та підлягають до задоволення, оскільки фактично між сторонами склались такі відносини, які виключають можливість нормального виконання ними зобов'язань за договором.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 27.07.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений Жовківською державною нотаріальною конторою.

Скасувати державну реєстрацію права власності житлового будинку в м. Жовкві по вул. Равська № 32 Львівської області на ім»я ОСОБА_2 проведену Червоноградським МБТІ 01.09.2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.