Справа №752/5063/16-ц
Провадження № 2/752/366/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.11.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником якої є ОСОБА_6 про стягнення суми коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, про стягнення суми боргу в розмірі 100000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2015 р. між ОСОБА_7 та позивачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримала в борг 100000 гривень та зобов»язалась їх повернути.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7, спадкоємцями якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач зазначає, що нею на адресу спадкоємців була направлена вимога про повернення суми боргу одноразовим платежем, однак у визначеий строк відповідачі не виконали свої зобов»язання, в зв»язку з чим вона просить стягнути з відповідачів, як спадкоємців ОСОБА_7, суму боргу в розмірі 100000 гривень.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями за зобов»язаннями ОСОБА_7 щодо повернення суми боргу за договором позики.

Відповідачі повторно в судове засідання не з»явились, від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак, зазначені дії суд розцінює як затягування судового розгляду, і в зв»язку з повторною неявкою в судове засідання вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі наданих сторонами доказів, та наявними в матеріалах справи письмовими запереченнями сторони відповідача.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації заперечувала проти задоволення позову в частині вимог до неповнолітньої ОСОБА_5, оскільки це порушує її права.

Вислухавши представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.10.2015 р. ОСОБА_7 отримала в борг від ОСОБА_3 100000 гривень, які зобов»язалась повернути.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В даному випадку передача грошових коштів підтверджується розпискою від 13.10.2015 р., яка містить підпис ОСОБА_7

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 10777/17-32/10778/17-33 підпис від імені ОСОБА_7 в розписці від 13.10.2015 р. виконано рукописним способом кульковою ручкою спорядженою пстою світло-синього кольору без попередньої технічної підготовки і технічних засобів і належить ОСОБА_7

Згідно з ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається зі змісту письмової розписки від 13.10.2015 р., сторони договору позики, укладаючи його, не узгодили строк виконання зобов»язань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 померла.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Законом встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попердньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1269 цього Кодексу.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, пред»явила свої вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником якої є ОСОБА_6, як до спадкоємців після смерті ОСОБА_7

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 будь-яких вимог, передбачених положеннями ст. 1049 ЦК України, до ОСОБА_7 щодо повернення суми боргу не заявляла.

Тобто, за життя спадкодавця у неї не виникало обов»язку щодо повернення суми боргу на підставі договору позики, укладеного з ОСОБА_3 13.10.2015 р.. однак, це не позбавляє права позивача звернутись з вимогою до спадкоємців про повернення суми боргу, одержаного ОСОБА_7

Правовідносини між спадкоємцями боржника та кредиторами регулюються, в даному випадку, положеннями ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов?язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

12.03.2016 р. ОСОБА_3 звернулась з письмовою вимогою до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про виконання зобов»язання ОСОБА_7, яке виникло на підставі договору позики від 13.10.2015 р., та просила розглянути питання про задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу.

На день розгляду справи відповідачами не надано доказів щодо виконання зазначених вимог спадкодавця.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу I "Основні положення", у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин.

Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

Верховний Суд у справі № 645/3265/13ц, провадження № 61-5552 свп 18 зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Відповідно кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 100000 гривень.

Тобто, в данному випадку для вирішення спору необхідно встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7, розмір їх часток у спадщині, а також вартість майна, яке вони отримали у спадщину.

Згідно з інформацією, наданою Другою київською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про витребування доказів спадкова справа після смерті ОСОБА_7 заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріаьного округу Бружинською Д.В.

Відповідно до Інформаційної довідки з Спадкового реєстру спадкоємцям після смерті ОСОБА_7 видані Свідоцтва про право на спадщину.

Однак, матеріали справи не містять інформації про коло спадкоємців, їх частки у спадщиі та вартість майна, що отримана у спадщину.

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представику позивача судом роз»яснювався обов»язок щодо подання доказів на підтвердження заявлених вимог.

Будь-яких клопотань щодо витребування матеріалів спадкової справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бружинської Д.Ю. з метою визначення кола спадкоємців, вартості майна прийнятого у спадщину та розміру частки у спадщині кожного із спадкоємців, представником позивача у визначений законом спосіб не заявлялось, хоча про наявність таких доказів йому було відомо.

Представник позивача вважав за можливе розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Однак, без наявності зазначеної інформації та письмових доказів на підтвердження зазначених обставин суд позбавлений можливості самостійно визначити ступінь відповідальності кожного із спадкоємців у данному спорі та визначити суму, що підлягає стягненню за вимогами ОСОБА_3, оскільки це призведе до порушення принципу диспозитивності судового процессу.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження кола спадкоємців після смерті ОСОБА_7, розміру їх часток у спадщині та вартості майна, отриманого у спадщину, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником якої є ОСОБА_6 про стягнення суми коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя