Провадження № 2/760/3335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просила дозволити позивачу ОСОБА_1, без згоди батька ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України з 01.07.2018 р. по 31.08.2018 р. до Єгипту та Туреччини з метою оздоровлення та відпочину дитини та надати позивачу ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 для досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2012 р., шлюб укладений 06.02.2010 р. між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, який проживає разом з позивачем.

Позивач зазначає, що фактично шлюбні стосунки було припинено з серпня 2011 року, з відповідачем проживає окремо. Весь час, відповідач не цікавився життям сина, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та примати участь у її вихованні.

Матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, та навіть не знає як його дитина виглядає, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача.

Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає.

Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину ОСОБА_4 за межами України, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав.

З цією метою позивач неодноразово зверталась до відповідача в телефонному режимі, з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але на дані прохання була отримана відмова.

Відповідач ОСОБА_2, безпідставно не надавав згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводив. Наслідком безпідставних відмов у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон стало те, що позивач не змогла у 2016 році виїхати у заплановану відпустку з дитиною за межі країни, та оздоровити дитину, а дитина до сьогоднішнього часу не знає що таке море. Метою поїздок є оздоровлення та відпочинок дитини.

Крім того зазначає, протягом останнього року з ОСОБА_2 взагалі відсутній будь-який зв'язок, місце його знаходження та проживання невідоме. ОСОБА_2 взагалі не сплачує аліменти на утримання малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, та не виплачує заборгованості по аліментам на дитину, що свідчить про свідоме та активне ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина.

Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини.

У зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила що в період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року планується виїзд дитини на відпочинок до Туреччини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Так, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2012 р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований 06 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис за №181, розірвано.

На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 р. видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2012 року до його повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.05.2017 р. заборгованість по сплаті аліментів становить 7706,38 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2017 р. оголошено розшук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідно до розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.07.2017 року № 413 надано дозвіл на зміну прізвища малолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на прізвище його матері «ОСОБА_2».

Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на повному утриманні позивача.

Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до пункту 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункт пропуску. Згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України.

Згідно підпункту 2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затверджених постановою КМ України № 152 від 07.05.2014 року, з наступними змінами і доповненнями, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього сина за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька.

Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Туреччини для відпочинку та оздоровлення їх сина без згоди та супроводу його батька у період з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, в супроводі матері ОСОБА_1 Суд вважає, що зазначений термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 258-259, 263-265, 273, 280, 284, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 19, 141, 150, 171 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (гуртожиток)) на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон малолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Туреччини малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, у період з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, в супроводі матері ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (гуртожиток).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2). на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (гуртожиток) судовий збір в сумі 640 грн.

В решті позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І.Кушнір