Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 710/40/17

провадження № 61-28520св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М. від 02 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про повернення грошової суми. Зазначила про те, що 17 грудня 2013 року сторони домовилися, що ОСОБА_6 продасть, а вона придбає у нього будинок № АДРЕСА_1. Також вони домовилися, що договір купівлі-продажу буде оформлено в грудні 2018 року. Сума розрахунку за будинок становить 15 000 дол. США. Позивач зазначає, що в рахунок забезпечення вказаного договору вона передала, а відповідач отримав завдаток в сумі 900 євро, що в перерахунку до курсу становить 1 252 дол. США, про що свідчить розписка, яка зареєстрована секретарем Юрківської сільської ради за № 594 від 17 грудня 2013 року. Крім того, 26 серпня 2015 року між сторонами було укладено договір найму вказаного будинку, який діє з моменту підписання і до моменту підписання договору купівлі-продажу. ОСОБА_4 вказує, що на початку липня 2016 року відповідач виселив її разом із членами сім'ї з будинку, а 28 липня 2016 року продав вказаний будинок ОСОБА_8 На неодноразові прохання повернути завдаток, відповідач не реагував, а тому ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_6 завдаток та додаткову суму в розмірі 50 202 грн та судові витрати.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивач не виконала зобов'язання, вказані в розписці, не здійснювала щомісячні платежі та утримання будинку, а тому відсутні підстави для повернення завдатку.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 28 107 грн і судові витрати в сумі 672 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки попередній договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а тому передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 900 євро є авансом, який підлягає поверненню.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач сплатила відповідачу завдаток, на забезпечення умов вказаних у розписці, оскільки остання не виконала зобов'язання вказані у розписці то завдаток поверненню не підлягає.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду передана вказана справа

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Суд установив, що 17 грудня 2013 року ОСОБА_6 видав розписку, у якій зобов'язувався продати будинок і про те, що він отримав від ОСОБА_4 900 євро.

У цей же день ОСОБА_4 видала розписку, у якій вказала, що видала ОСОБА_6 завдаток 900 євро і зобов'язувалася проживати, утримувати будинок, розрахуватися із продавцем до 17 грудня 2018 року, з березня 2014 року сплачувати щомісячно 2 000 грн, що еквівалентно 250 дол. США.

28 липня 2016 року ОСОБА_6 продав будинок ОСОБА_8

Оскільки попередній договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, то правильним є висновок апеляційного суду про те, що передана ОСОБА_4 відповідачу грошова сума в розмірі 900 євро є авансом, який підлягає поверненню.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем було сплачено на користь відповідача завдаток на забезпечення виконання умов в розписці, які позивачем не виконані, тому зазначена сума поверненню не підлягає не заслуговують з огляду на таке.

Так, апеляційний суд, встановивши відсутність вини позивача в неукладенні договору купівлі-продажу дійшов обґрунтованого висновку про повернення позивачу суми авансу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за правилами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило