Постанова Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 381/2860/16-ц

провадження № 61-18073св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фастів Авто Транс»,

представник відповідача - Лень Богдан Валентинович,

третя особа - ОСОБА_4,

представник третьої особи - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фастів Авто Транс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада

2016 року у складі судді Бутенка В. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Фастів Авто Транс» (далі - ТОВ «Фастів Авто Транс»), третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2013 року близько 17 год.

20 хв. ОСОБА_4, керуючи маршрутним автобусом «ПАЗ-32051» державний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Фастів Авто Транс», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїжджу частину на дозволяючий пішоходам сигнал світлофора - в зоні дії підхідного переходу з права на ліво відносно руху автобуса. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. ОСОБА_4 вчинив вказаний злочин, заподіявши ОСОБА_1 тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя. Від завданих позивачеві тяжких тілесних ушкоджень вона тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні у Фастівській центральній районній лікарні, після чого була переведена на амбулаторне лікування під наглядом лікаря травматолога. За час лікування вона витратила на придбання ліків та дослідження в діагностичному центрі власні кошти. Крім того, під час дорожньо-транспортної пригоди їй також було завдано матеріальну шкоду у зв'язку із пошкодженням одягу.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 2 473 грн. 14 коп. та моральну шкоду в сумі 10 тис. грн. Однак, ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням і звернувся до Апеляційного суду. Враховуючи те, що суд частково задовольнив її позов до

ОСОБА_4, позивач вважає, що відповідач ТОВ «Фастів Авто Транс», як власник транспортного засобу, повинен відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Фастів Авто Транс» на її користь матеріальну шкоду в сумі 5 057 грн та моральну шкоду в сумі 65 тис. грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фастів Авто Транс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 646 грн та моральну шкоду у розмірі 40 тис. грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачці завдано шкоду джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач, тому саме він має її відшкодувати. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховував обставини справи, характер отриманих позивачем тілесних ушкоджень, що завдало їй не тільки фізичних, а і моральних страждань, вимоги розумності і справедливості.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року апеляційні скарги представника ТОВ «Фастів Авто Транс» - Лень Б. В. та ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач є власником транспортного засобу, а тому повинен відшкодувати позивачу кошти на лікування та відшкодувати моральну шкоду. Розмір завданої шкоди, визначений судом першої інстанції, є обґрунтованим.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ТОВ «Фастів Авто Транс», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення у частині розміру моральної шкоди та в цій частині передати справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, що підтверджується вироком суду щодо нього, а не з вини товариства. У судових рішеннях відсутні будь-які докази, які підтверджують заподіяння позивачці моральної шкоди саме у сумі 40 тис. грн.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 09 вересня 2013 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи маршрутним автобусом «ПАЗ-32051» номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ «Фастів Авто Транс», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїжджу частину дороги на дозволяючий пішоходам сигнал світлофора - в зоні дії підхідного переходу з права на ліво відносно руху автобуса.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом (а.с. 5-7).

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, що мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер зліва, лівобічного гемопневмотораксу, лівобічного посттравматичного плевриту, перелому голівки лівої плечової кістки, множинних гематом та саден тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію, які небезпечні для життя, цяобставина досліджувалася та знайшла своє підтвердження у вироку Фастівського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року.

Через завдання ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Фастівській центральній районній лікарні з діагнозом - полі травма, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер зліва, перелом голівки лівої плечової кістки, лівосторонній після травматичний плеврит, множинні гематоми та спадини тулуба та кінцівок. Після стаціонарного лікування ОСОБА_1 була переведена на амбулаторне лікування під наглядом лікаря травматолога.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 2 473 грн 14 коп. та моральну шкоду в сумі 10 тис. грн (а. с. 9-10).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня

2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, суди, частково задовольняючи позовні вимоги

ОСОБА_1, дійшли обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини врегульовані спеціальною нормою законодавства, а саме статтею 1187 ЦК України, а тому відповідальність за завдану водієм шкоду має нести власник джерела підвищеної небезпеки, яким є ТОВ «Фастів Авто Транс».

Доводи касаційної скарги про невірне визначення судами розміру морального відшкодування є необґрунтованими, оскільки визначений судами розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості та характеру моральних страждань ОСОБА_1, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення моральної шкоди, які просить скасувати ТОВ «Фастів Авто Транс», є правильними, законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фастів Авто Транс» залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня

2017 року в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк