Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 308/5708/16-ц

провадження № 61-34140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року у складі головуючого-судді Фазикош О. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2017 року, у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Собослой Г. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року був розірваний. У шлюбі набули майно, зокрема, 25 квітня 2008 року вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м.

Враховуючи наведене, позивач просив виділити: ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - вартістю 677 477,00 грн; ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - вартістю 677 477,00 гривень та для державної реєстрації частки у спірній квартирі визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири; стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Проведено поділ майна, набутого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за час шлюбу.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що частки подружжя є рівними оскільки квартира придбана в шлюбі і є спільною власністю подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2017 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками, зазначивши про відповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення у справі на ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно застосовано норми статті 60 СК України, оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 придбана за його особисті кошти.

06 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ надійшов відзив ОСОБА_6 на касаційну скаргу, в якому вона зазначала те, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

04 червня 2018 року справу № 308/5708/16-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

03 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції установлено, що 03 квітня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області у Книзі реєстрації шлюбів і зроблено відповідний актовий запис за № 149, про що видано свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 038332.

21 березня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у цивільній справі №308/1242/16-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано.

За період шлюбу, а саме 25 квітня 2008 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбано майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційного документа: 61830077 від 21 червня 2016 року вбачається, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_5

Згідно звіту про оцінку майна від 18 квітня 2016 року вартість квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м становить 1354954,00 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог частини 1 статті 69, статті 71 СК України дружина і чоловік незалежно від розірвання шлюбу мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, яке ділиться між ними в натурі.

Враховуючи, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, відповідно до частини 2 статті 69 СК України, даний спір повинен вирішуватися судом.

Згідно частин першої та другої статті 70 СК України при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої та частини сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, оцінивши всі належні у справі докази, дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сторони придбали її під час перебування в шлюбі за спільні кошти, а тому частки кожної з них є рівними.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що при вирішенні цього спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно статті 57 тачастинами 2, 3 статті 70 СК України не має підстав, для відступу від засад рівності часток подружжя.

До таких висновків суди дійшли без порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті кошти відповідача спростовується змістом договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, з якого не вбачається, що ОСОБА_7 придбав квартиру за свої особисті кошти та не в інтересах сім'ї, а в своїх особистих інтересах. Продаж квартири, яка належала йому та його матері, за ціною значно меншою ніж була придбана (спірна квартира) не свідчить про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана не в інтересах сім'ї та лише за його особисті кошти.

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик