Справа № 347/474/18
Провадження № 22-ц/779/1024/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду, постановлене у складі судді Сабадаха Б.В. 15 червня 2018 року в м. Косові,

в с т а н о в и в :

14 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей.

В заяві зазначила, що рішенням Косівського районного суду від 10.11.2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем у справі та визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на виховання та проживання з батьком, а ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 Лукяна Юрійовича, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишено на виховання та проживання з нею.

Посилаючись на те, що відповідач без її згоди утримує у себе малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та Лукяна, ІНФОРМАЦІЯ_4, і відмовляється добровільно повернути дітей, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

Рішенням Косівського районного суду від 15 червня 2018 року позов задоволено.

Постановлено відібрати у ОСОБА_4 та передати ОСОБА_3 малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 Лук'яна Юрійовича, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704,80 грн. сплаченого судового збору та 1600,00 грн. витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність рішення суду.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він протиправно забрав дітей від матері та змінив місце проживання двох малолітніх дітей ОСОБА_7 та Лукяна.

Відповідач зазначає, що діти з дня народження зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою про склад сімї. За будь-якою іншою адресою діти не проживали та не перебували, ніхто їх місце проживання не змінював, нікуди не вивозив, а тому, на його думку, безпідставним є висновок суду про те, що він вчинив самоуправні дії щодо зміни місця проживання дітей.

Не враховано судом того, що позивачка у грудні 2016 року залишила дітей і переїхала проживати за іншою адресою, а діти увесь час залишались проживати з ним за місцем їх реєстрації.

Апелянт вважає неправильним застосування до спірних правовідносин ст. 162 СК, оскільки він не вчиняв дій щодо зміни місця проживання дітей.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він не має можливості прибути в судове засідання, оскільки приймає участь у розгляді іншої справи. Доказів на підтвердження причин неявки не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року у цивільній справі № 347/286/17 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 - залишено на виховання та проживання із батьком ОСОБА_4 Малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 Лук'яна Юрійовича, ІНФОРМАЦІЯ_9, - залишено на виховання та проживання із матір'ю ОСОБА_3 (а.с.8-11).

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Косівського районного суду від 10.11.2017 року залишено без змін. (а.с.12-18).

Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишено без задоволення. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 року залишено без змін.

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають з відповідачем.

Заперечуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 вказував на те, що позивач не має постійного місця проживання, тимчасово проживає в с. Текуча, 524 у житловому будинку загальною площею 42,1 кв.м. житловою площею 27,2 кв.м., співвласниками якого є четверо осіб, а тому поданий нею договір оренди зазначеного житлового приміщення, за умовами якого ОСОБА_11 одноособово без згоди інших співвласників будинку передав у оренду ОСОБА_3, є фіктивним, а отже не є належним доказом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність у ОСОБА_3 власного житла не є обставиною, що унеможливлює визначити місце проживання дітей з матір'ю.

Відповідно до ст. 162 СК якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Враховуючи те, що за рішенням суду малолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 залишені на проживання та виховання матері, а фактично проживають з відповідачем, який у добровільному порядку не бажає передати дітей матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що суд неправильно застосував до спірних правовідносин ст. 162 СК, оскільки він не вчиняв самоуправних дій щодо зміни місця проживання дітей, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_7 та Лукян фактично проживають з відповідачем, і останній у добровільному порядку відмовляється виконати рішення суду про визначення місця проживання дітей з матірю, чого він не заперечує.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 15 червня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_12

Повний текст постанови складено 23 серпня 2018 року.