Справа №489/692/18 22.08.2018
Провадження №22-ц/784/1248/18
Головуючий суду першої інстанції - Тихонова Н.С.
Категорія 54 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Желєзного І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев»

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 травня 2018 року, ухвалене о 14 год.11 хв. під головуванням судді Тихонової Н.С. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст рішення складений 25 травня 2018 року, за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 пред'явив до ТОВ «Гаджиев» зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

З 19 квітня 2016 року він працював на посаді механіка у ТОВ «Гаджиев».

26 березня 2017 року керівник підприємства телефоном повідомив позивача про його звільнення та необхідність залишити територію підприємства.

У період з 27 по 30 березня 2017 року він звертався до адміністрації підприємства для з'ясування причин вказаного. Йому було повідомлено про відсутність наказу про звільнення. Однак, до робочого місця допущено не було.

З метою захисту своїх трудових прав ОСОБА_3 30 березня 2017 року звернувся до Управління держпраці у Миколаївській області, яке листом від 27 жовтня 2017 року його повідомило про відсутність у діях керівництва відповідача порушення трудового законодавства у зв'язку з наявністю актів про його відсутність на робочому місці з 26 березня 2017 року.

Позивач вказував, що 10 січня 2018 року на його адресу надійшов лист із наказом відповідача №5 від 09 січня 2018 року про його звільнення за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_3 зазначав, що його відсутність на робочому місці була викликана незаконним відстороненням від роботи та позбавленням можливості працювати, а тому наказ про його звільнення є незаконним.

Позивач наголошував на тому, що незаконними діями ТОВ «Гаджиев» йому було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок його недопущення до роботи він був позбавлений можливості заробляти кошти, що призвело до необхідності позичати кошти у родичів з метою утримання родини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Гаджиев» №5 від 09 січня 2018 року про його звільнення, поновити його на роботі на посаді механіка з 09 січня 2018 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 березня 2017 року по день ухвалення рішення суду, моральну шкоду в сумі 60 000 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із таким позовом, ТОВ «Гаджиев» подало відзив, у якому зазначало, що звільнення було проведено з дотриманням вимог законодавства. 26 березня 2017 року ОСОБА_3 повинен був вийти на роботу у свою зміну. Однак не вийшов і не повідомив про причину відсутності на роботі. Замість нього працювати довелося іншому механіку. ОСОБА_3 неодноразово повідомляли про необхідність дачі пояснень з приводу відсутності на роботі. Проте, він ці повідомлення ігнорував. Починаючи з 26 березня 2017 року складались акти щодо відсутності його на робочому місці. Перевіркою Управління держпраці у Миколаївській області не було встановлено порушень трудового законодавства щодо ОСОБА_3 05 січня 2018 року позивач з'явився на підприємство. Однак також відмовився надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, про що було складено акт. Тому наказом директора ТОВ «Гаджиев» ОСОБА_3 було звільнено за прогули та здійснено повний розрахунок.

Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №5 від 09 січня 2018 року, виданий ТОВ «Гаджиев», про звільнення ОСОБА_3 з посади механіка у зв'язку з прогулом без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Поновлено позивача на вказаній посаді. З відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2017 року по 14 травня 2018 року в сумі 46 193,50 грн., на який необхідно зробити нарахування податків та зборів, моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Гаджиев» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду неможна вважати законним, оскільки воно ґрунтується на поясненнях свідків, які є протирічливими та викликають сумніви у їх достовірності.

Відповідачем також зауважено, що порушення відповідача мало триваючий характер з 26 березня 2017 року, а тому звільнення його 09 січня 2018 року є законним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зазначене свідчить, що для виконання обов'язків працівників роботодавець повинен забезпечити їх доступ до місця роботи та умови праці.

Винятком є ст.46 КЗпП України, яка регламентує, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Все вказане повинно бути належним чином задокументовано.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 вказаного Кодексу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ТОВ «Гаджиев» №75 від 19 квітня 2016 року позивача було прийнято на роботу на посаду механіка (а.с.29, 30).

26 березня 2017 року о 08 год. 00 хв. та 18 год. 00 хв. заступником директора з питань безпеки руху Пугачем С.О., інспектором з проведення профогляду водіїв Літвіновою Т.Д. та механіком ОСОБА_8 складено два акти про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці, про що було повідомлено адміністрацію підприємства доповідною запискою (а.с.33-35).

Відповідно до журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану транспортних засобів 26 березня 2017 року вказану перевірку з 6 год. 30 хв. по 22 год. 40 хв. здійснював механік ОСОБА_8 (а.с.36-39).

29 березня 2017 року складено ще один акт про відсутність позивача на робочому місці, а заступником директора доповідну записку (а.с.40, 41).

04 квітня, 25 квітня та 29 грудня 2017 року на адресу ОСОБА_3 ТОВ «Гаджиев» направлено листи з проханням явки до підприємства для дачі пояснень щодо відсутності на робочому місці з 26 березня 2017 року (а.с.42, 45, 68). Вказані листи було отримано ОСОБА_3 11 квітня, 28 квітня 2017 року та 04 січня 2018 року (а.с.43, 46, 69).

У подальшому відсутність ОСОБА_3 на робочому місці та на підприємстві в цілому фіксувалось актами від 01 травня, 01 червня, 03 липня, 01 серпня, 01 вересня, 02 жовтня, 01 листопада, 01 грудня 2017 року та 02 січня 2018 року (а.с.47-55).

Відповідно до табелів обліку робочого часу з березня 2017 року по січень 2018 року, з 26 березня 2017 року за ОСОБА_3 реєструвались прогули (а.с.56-66).

30 березня 2017 року позивач звернувся до Управління держпраці у Миколаївській області з заявою за фактом відсторонення його від роботи 26 березня 2017 року та невидачі трудової книжки (а.с.12).

Згідно з повідомленням вказаного управління від 27.10.2017 р. №Щ-253-17 в ході інспекційного відвідування підприємства не було встановлено порушень трудового законодавства з боку керівництва ТОВ «Гаджиев», оскільки у наявності були акти про відсутність позивача на робочому місці 26 березня 2017 року, повідомлення його про необхідність дачі пояснень з приводу відсутності на роботі, трудова книжка, в якій були відсутні дані про його звільнення, відомості про нарахування заробітної плати (а.с.14-16).

У грудні 2017 року позивач звертався до відповідача з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак йому у цьому було відмовлено (а.с.68).

05 січня 2018 року ОСОБА_3, прибувши до офісу ТОВ «Гаджиев», на чергове звернення підприємства з проханням надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці, починаючи з 26 березня 2017 року, відповів відмовою, про що було складено акт (а.с.70).

09 січня 2018 року директором ТОВ «Гаджиев» прийнято наказ №5 про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України ОСОБА_3 за відсутність на робочому місці з 26 березня 2017 року без поважних причин (а.с.73).

11 січня 2018 року ОСОБА_3 було ознайомлено із зазначеним наказом, видано трудову книжку та здійснено остаточний розрахунок при звільненні (а.с.73, 76-77, 78).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що позивачу було заборонено у березні 2017 року заходити на територію підприємства.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивача було незаконно відсторонено від роботи 26 березня 2017 року та в подальшому протягом тривалого часу не допущено до роботи. З огляду на зазначене, а також пропуск роботодавцем строку притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, судом зроблено висновок про неправомірне звільнення позивача.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду не у повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені судом докази свідчать, що позивача дійсно було не допущено до здійснення своїх трудових обов'язків 26 березня 2017 року, про що свідчать пояснення свідків та його звернення до Управління держпраці Миколаївської області. Доказів наявності законних підстав для цього відповідачем не надано.

Однак після цього позивачу було запропоновано прийти на роботу та дати пояснення щодо невиходу на роботу у наступні дні. Повідомлення про вказане він отримав 11 квітня 2017 року. Проте він його проігнорував і до 05 січня 2018 року на роботу не з'являвся.

За такого, колегія суддів вважає, що оспорюваний наказ про звільнення є незаконним тільки в частині періоду з 26 березня по 11 квітня 2017 року.

Після вказаного періоду позивачем не надано доказів поважності його нез'явлення на роботу.

За такого, рішення суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення підлягає зміні, а в частині вирішення позовної вимоги про поновлення на роботі скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

У зв'язку з тим, що з 26 березня по 11 квітня 2017 року ОСОБА_3 здійснено вимушений прогул, то стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку є правильним. За вказаний період відповідач повинен відшкодувати позивачу 2720 грн. (160 грн. за день х 17 днів).

Виходячи з цього рішення районного суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні.

Що ж стосується висновку суду щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то на думку колегії суддів, суд правильно вважав, що позивач має право на її отримання у зв'язку з порушенням відповідачем його трудових прав.

При визначенні компенсації позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги характер та обсяг страждань позивача і стягнув 5000 грн. Однак з урахуванням характеру протиправних дій роботодавця, їх тривалості та обсягу завданих страждань на думку колегії суддів зазначена сума є надто завищеною, тому розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зміні до 500 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат є правильним, а тому зміні або скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення змінити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №5 від 09 січня 2018 року, виданий ТОВ «Гаджиев», про звільнення ОСОБА_3 за п.4 ст.40 КЗпП України в частині періоду з 26 березня по 11 квітня 2017 року.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев» про поновлення на роботі.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 березня по 11 квітня 2017 року у сумі 2720 грн., з яких здійснити нарахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджиев» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 23 серпня 2018 року.