У Х В А Л А

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 456/3257/16-ц

провадження № 61-44813ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 100 000,00 грн заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 26 травня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 197 052,99 грн для купівлі незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, продовження цього будівництва, купівлі будматеріалів, оплати будівельних робіт, оформлення права на земельну ділянку за цією адресою, закінчення будівництва, отримання необхідних документів, здачі в експлуатацію та реєстрації права власності на житловий будинок та інші витрати пов'язані із зазначеним будівництвом. Згідно з пунктом 2 договору, позику надано шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок позичальника, що підтверджується виписками позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі коштів. Посилаючись на те, що позичені за договором кошти позивачу у повному обсязі не повернуто, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року у позові відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 100 000,00 грн заборгованості за договором позики від 26 травня 2016 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

24 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1762,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн заборгованості за договором позики від 26 травня 2016 року. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судове рішення суду апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» і апеляційним судом розглянуто справу як малозначну.

Представник заявника послався на те, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Зазначена справа має для ОСОБА_1 виняткове значення, оскільки результати розгляду цієї справи впливають на вирішення інших цивільних справ, пов'язаних з поділом майна подружжя ОСОБА_4 № 663/1809/16-ц та № 663/658/17. Встановлені у цій справі обставини мають преюдиційне значення під час вирішення інших спорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Вказує, що існує реальна загроза втрати ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності.

Ураховуючи предмет спору - стягнення заборгованості, яку визнав і не заперечує відповідачта судовий захист прав позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що вказані представником заявникаобставини не свідчать про виняткове значення цієї справи для ОСОБА_1, яка брала участь у зазначеній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, висловленими у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана представником заявника постанова Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2018 рокупостановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник