Справа № 299/2864/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 12 січня 2018 року суддею Бак М.Д., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 16.11.2002 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2017 року. В період шлюбу відповідачеві рішенням № 257 двадцять шостої сесії п'ятого скликання Буківської сільської ради від 21.05.2009 року виділено у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. За спільні кошти вони з відповідачем почали будувати житловий будинок по вул. Шевченка, 66а в с. Букове Виноградівського району Закарпатської області, який згідно довідки № 665 від 21.09.2017 року КП "Виноградівське РБТІ" є незавершеним будівництвом (48% готовності), вартість якого становить 220369,00 грн. З врахуванням наведеного просив здійснити поділ майна подружжя та виділити йому у власність 1/2 частину житлового будинку (незавершене будівництво) № 66а по вул. Шевченка в с. Букове Виноградівського району Закарпатської області вартістю 110184,50 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 12 січня 2018 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно не врахував, що житловий будинок побудовано в період шлюбу з відповідачем та неправильно дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідач ОСОБА_4 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб 16.11.2002 року.

Рішенням Виноградівського районного суду від 13.06.2017 року шлюб між ними розірвано. (а.с.5-7)

Рішенням Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 21.05.2009 року № 257 "Про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку у власність", відповідачу ОСОБА_4 виділено у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Букове, вул. Шевченка, б/н із земель запасу та надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відводу земельної ділянки (а.с.10).

З довідки виконавчого комітету Буківської сільської ради вбачається, що на підставі даного рішення ОСОБА_4 виділена земельна ділянка в с. Букове по вул. Шевченка №66 А.

07 лютого 2012 року ОСОБА_3Ю видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №525685, яка розташована в с. Букове, вул. Шевченка, 66А для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 21.09.2017р №665 вбачається, що в с. Букове по вул. Шевченка №66 А. побудовано житловий будинок незавершений будівництвом (48% готовності), який рахується за ОСОБА_4 (а.с.8)

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ст. ст. 60-63, 68 СК України будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Визначаючи обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обовязково слід встановлювати правовий режим його належності подружжю загалом або дружині/чоловікові окремо в контексті положень ст. ст. 57, 58 СК України.

Згідно з п. п. 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям в їх сукупності.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-38цс 15, 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції представник відповідач заперечив заявлений позов, зазначивши, що земельна ділянка, на якій наявний об'єкт незавершеного будівництва, була виділена відповідачеві. Сторони не проживали разом під час перебування у шлюбі, позивач зловживав алкогольними напоями. У березні 2010 році почалося придбання матеріалів для будівництва спірного будинку, а у 2014 році - будівництво. Будівництвом будинку повністю займалася відповідач за свої окремі кошти разом із сім'єю Іванчо, позивач ніяку участь у будівництві не приймав.

Таким чином, між сторонами наявний спір щодо того чи є спірне майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1,ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_3 заявлені вимоги про поділ майна подружжя - незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Букове по вул. Шевченка №66 А., однак не заявлені і не були предметом розгляду вимоги позивача про визнання даного майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, позивачем позов про поділ спірного майна подано передчасно, без встановлення статусу даного майна.

Суд першої інстанції правильно відмовив у заявленому позові, однак недостатньо свої висновки вмотивував.

З врахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні вищенаведених вимог закону.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: