РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/8618/18

Провадження № 2/643/4504/18

23.08.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.

за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, суд,-

встановив:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2018, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Попередній власник ОСОБА_4 набув спірну квартиру у власність на підставі договірного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 925, укладеним 14.08.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченим ПН ХМНО Тарасовою Ю.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 925.

У відповідача відсутні правові підстави для проживання у належній ОСОБА_1 квартирі, відповідач перешкоджає користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд, відмовляється добровільно звільнити займане ним житлове приміщення. Відповідач не є власником квартири АДРЕСА_1, не є членом родини нового власника - ОСОБА_1, мешкає без будь-яких на те підстав, у зв'язку з чим не має права користування квартирою позивача.

На думку позивача перебування у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є незаконними та протиправними, а також таким, що грубо порушує право власності ОСОБА_1 та унеможливлює подальше використання придбаної та зареєстрованої на праві власності квартири, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді від 18.07.2018, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 22.05.2018, власником квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності є ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1139 від 22.05.2018, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Тарасовою Ю.П. (а.с. 7,5-6).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.06.2018, виданої власнику житлового приміщення ОСОБА_1, в квартирі АДРЕСА_1 відсутня інформація щодо заінтересованих осіб.(а.с.21).

25.05.2018 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся з заявою до начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області Драки Є.П. з проханням встановити особу, що здійснила незаконне проникнення до кв. АДРЕСА_1, вжити заходи з усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належним йому майном. (а.с.19).

В наданій позивачу Московським ВП ГУНП в Харківської області відповіді від 14.06.2018 зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 знаходиться громадянка ОСОБА_3, яка на вимогу надання пояснень та документів, що дають право на проживання в зазначеній квартирі відповіла відмовою. Як видно з матеріалів перевірки, конфліктна ситуація, яка склалася, має виключно цивільно- правовий характер та може бути розв'язаною виключно судом, в порядку передбаченому чинним законодавством. (а.с. 20).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Згідно ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок чи квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї і мають право розпоряджатись ними на власний розсуд. Право власника житлового будинку (квартири) на вселення до будинку (квартири) членів сім'ї власника, а також інших осіб. Порядок користування жилим приміщенням, встановлюється відповідною угодою між власником та цими особами.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім'ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності.

Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім'ї користування жилим приміщенням.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові №6-158цс14 від 05.11.2014 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку із припиненням її права власності на квартиру в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 14.08.2014, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Тарасовою Ю.П., зареєстровано в реєстрі за № 926. (а.с.14).

З приводу вимог про виселення відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом вбачається, що у відповідача відсутні правові підстави для проживання у належній позивачу квартири, відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд, відмовляється добровільно звільнити займане житлове приміщення.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути власнику ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Київським РОВД Х/о 07.11.2001) із квартири за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Київським РОВД Х/о 07.11.2001, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,00 (сімсот чотири грн. 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Поліщук Т.В.