Ухвала

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 202/35842/13-ц

провадження № 61-5968 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Зосименко С. Г. від 30 вересня 2015 року, додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Петешенкової М. О., Черненкової Л. А. від 11 квітня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави.

Встановив:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»), ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору від 18 липня 2007 року № DNZ0AE000002277 ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 11 096,98 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 липня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідачем надано в заставу автомобіль КІА, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 Крім того, позивачем 20 жовтня 2010 року з відповідачем ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 10 000,00 грн., відповідно до якого останній є солідарним відповідачем.Відповідач ОСОБА_6 порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв'язку з чим станом на 23 жовтня 2012 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 8 733,33 доларів США, що складає 69 805,51 грн.

Таким чином, просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором витребувати у відповідача та передати в заклад (володіння) шляхом опису предмет застави, комплекту ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль КІАдержавний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу шляхом продажу вище вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути понесені позивачем судові витрати; стягнути солідарно з відповідачів суму 10 000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль КІА, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ПАТ «А-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року доповнено резолютивну частину рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року вказавши: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 в сумі 8 733,33 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 69 805,51 грн, яка складається з наступного: 5 404,67 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 236,88 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 172,15 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 919,63 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором звернути стягнення на предмет застави: КІА, модель SEPHIA, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-B, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу»

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року та додаткове рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року змінено в частині складових частин зазначеної судом заборгованості, виключивши суму комісії 172,15 дол. США та визначивши розмір пені з 919,63 дол. США до 7 356,40 дол. США.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції в повній мірі не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому вказане рішення підлягає зміні в частині складових заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - «ЦПК України») у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони не скористалися правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Європейський суд з прав людини вказав, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Суд повторює, що у деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначено законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (SOKURENKO AND STRYGUN v. UKRAINE, № 29458/04 та № 29465/04, § 23, 24, 27, ЄСПЛ, від 20 липня 2006 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що даний спір, що стосується стягнення заборгованості підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, крім того, зазначає, що судом першої інстанції були відхилені заяви про порушення правил підсудності. Зазначає, що оскільки він прописаний у Ленінському районі м. Дніпропетровська, тому вказаний спір підлягає розгляду в іншому суді. З урахуванням того, що відповідач оскаржує судові рішення, в тому числі, і з підстав порушення правил предметної юрисдикції, справу слід передати на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частинами третьою та п'ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України,

Ухвалив:

Передати на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу

№ 202/35842/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року, додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська