ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/504/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Догадайло М.В. за участі позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача редакції районної газети «Петриківські вісті» Тимошенко К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та редакції районної газети «Петриківські вісті» про визнання недостовірною інформації, зобов'язання її спростувати,

Встановив:

В квітні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 та редакції районної газети «Петриківські вісті» про визнання недостовірною інформації в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його гідність та ділову репутацію, поширену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_2 публікацію в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_4» (автор - ОСОБА_3) випуск НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_3?» та зобов'язати відповідачів у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати вказану публікацію.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в випуску НОМЕР_2 газети «ІНФОРМАЦІЯ_4» опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3?», автор - ОСОБА_3. В якій зазначено наступне:

«що на нашому Центральному кладовищі, що у ОСОБА_1, беруться чималі хабарі за «мертві душі». Мова йде про так званого «зав кладовищем» ОСОБА_2, який палець об палець не вдаривши, щоб був порядок серед могилок, дуже любить брати гроші за так званий фонд кладовища, але не зрозуміло, що зроблено за ці кошти».

Також, у статті містяться відповідні заклики:

«Не вірте жодному його голослівному, безсовісному лозунгу! Не давайте жодної копійки за місце поховання людині, яку ніхто не обирав завкладовищем і який чужі заслуги приписує собі.»

Дані вислови є недостовірними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Зазначена стаття автора містить інформацію про отримання ним чималих хабарів за «мертві душі», а також коштів на фонд кладовища та закликає висловлювати недовіру до нього боку співгромадян. Тираж газети «ІНФОРМАЦІЯ_4» НОМЕР_1 складає 1100 екземплярів і розповсюджуються по всій території Петриківського району.

Позивач посилається на те, що він користується широким авторитетом у земляків, являючись головою Петриківської районної громадської організації ветеранів, почесним ветераном України.

Таким чином, висловлювання автора про отримання ним чималих хабарів, а також грошових коштів є фактичними даними, і тому таке висловлювання не може вважатися оціночним судженням.

Попередньо, він направив запит на отримання публічної інформації до редакції газети «ІНФОРМАЦІЯ_4», з проханням надати пояснення з приводу зазначеної статті на що отримав відповідь, де зазначено, що редакція газети не завжди поділяє позицію авторів публікацій.

Поширення зазначеної неправдивої інформації створює негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушуючи його честь. Також поширення інформації свідчить про принизливе ставлення автора до нього, що свідчить про приниження його гідності. До того ж значно знизилися оцінка його професійних та громадських якостей третіми особами, вони були поставленні під сумнів громади.

Поширена автором негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу в Петриківському району, завдяки газеті «ІНФОРМАЦІЯ_4», тим самим суттєво принизивши його честь, гідність та ділову репутацію серед широкого кола осіб. Також, зазначає, що він людина похилого віку, має вже деякі вади зі здоров'ям. Після публікації зазначеної статті він переніс моральні страждання та стан його здоров'я різко погіршився.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечуючи проти позову зазначила, що вона, дійсно, сплативши відповідну вартість публікації, опублікувала в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_4» статтю щодо діяльності ОСОБА_2 У вказаній публікації нею висвітлені факти щодо протиправної поведінки ОСОБА_2, про які їй стало відомо від осіб, які мають відношення до поховань на цвинтарі по вул. Кленовій в с. Мала Петриківка, зокрема від ОСОБА_5, ОСОБА_6 та особи на і'мя ОСОБА_10, прізвище якої їй не відомо. Вважає, що вказаною публікацією позивачу не може бути завдано моральних страждань чи приниження честі, гідності чи ділової репутації.

Представник відповідача редакції районної газети «Петриківські вісті» Тимошенко К.А. в судовому засіданні пояснила, що редакція газети може не поділяти позицію автора публікації, а тому не повинна публікувати спростування відомостей, викладених в опублікованій ОСОБА_3 статті. Однак, представник редакції газети зазначає, що повністю поділяє зміст опублікованої статті, так як погоджується з позицією її автора в частині бездіяльності позивача щодо підтримання чистоти на цвинтарі по вул. Кленовій в с. Мала Петриківка.

Суд, заслухавши позивача і відповідачів та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в випуску НОМЕР_1 газети «ІНФОРМАЦІЯ_4» опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3?», автор - ОСОБА_3. В якій зазначено наступне:

«що на нашому Центральному кладовищі, що у ОСОБА_1, беруться чималі хабарі за «мертві душі». Мова йде про так званого «зав кладовищем» ОСОБА_2, який палець об палець не вдаривши, щоб був порядок серед могилок, дуже любить брати гроші за так званий фонд кладовища, але не зрозуміло, що зроблено за ці кошти».

«Не вірте жодному його голослівному, безсовісному лозунгу! Не давайте жодної копійки за місце поховання людині, яку ніхто не обирав зав кладовищем і який чужі заслуги приписує собі.»

Вказаний факт, та факт поширення таким чином інформації, підтверджується копією газети та визнається сторонами.

Згідно посвідчення НОМЕР_3 від 16.05.2017 виданого ОСОБА_2, останній на підставі рішення № 377/35 від 01.12.2005 призначений наглядачем цвинтаря по вул. Кленовій в с. Мала Петриківка (а.с. 39).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ст. 270 ЦК України).

Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У пункті 21 наведеної вище постанови Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12, 81 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої та першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про віднесення відомостей, викладених у вказаній статті до фактів, суд враховує пояснення відповідача ОСОБА_3, як стверджує, що викладені нею обставини у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3?» є достовірними фактами і не містить жодних припущень. Керуючись положеннями статті 30 Закону України "Про

інформацію", з огляду на характер використання мовних засобів, суд приходить до висновку, що застосовані відповідачем вислови можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

При цьому, суд констатує, що відповідачем ОСОБА_3, як автором статті, яка є предметом даного позову, не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів, викладених у вказаній статі, які стосуються діяльності позивача як наглядача цвинтаря, зокрема: щодо фактів отримання ним хабарів, не вжиття жодних дій наплавлених на облаштування чистоти на цвинтарі, чи не обрання його наглядачем цвинтаря в передбачений спосіб. Таким чином, вказана інформація є недостовірною.

Відповідачі в підготовчому судовому засіданні повідомили про забезпечення явки в судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6, але в подальшому відмовилися від даного клопотання, так як, вказані особи відмовляються підтвердити достовірність повідомлених їм фактів в суді.

Враховуючи спосіб викладення ОСОБА_3 відомостей про діяльність ОСОБА_2 як наглядача цвинтаря, вжиті при цьому терміни та порівняння свідчать на користь висновку, що викладена інформація є негативною по відношенню до позивача та явно виходить за межі розумної критики.

Вирішуючи питання про спричинення позивачеві поширенням вказаної публікації особисті немайнові права, завдання нею шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача суд виходить з наступного.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні позитивно охарактеризувала позивача як керівника ветеранської організації та особи, що приймає активну участь в громадянському житті громади.

Таким чином оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, беручи до уваги спосіб поширення негативної інформації про позивача, її недостовірність, враховуючи особу ОСОБА_2 суд приходить до переконання, що діями відповідачів принижено честь та гідність позивача, порушено його немайнові справа, чим спричинено моральні страждання.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відновлення порушеного права позивача суд вважає обґрунтованою вимогу ОСОБА_2 про зобов'язати відповідачів у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати вказану публікацію, виходячи з наступного.

Згідно ст. 26 Закону України «Про пресу та інші засоби масової інформації» Громадянин або організація мають право вимагати від редакції засобу масової інформації спростування опублікованих відомостей, що не відповідають дійсності і порочать їхню честь і гідність. Громадянин або організація, щодо яких у засобі масової інформації опубліковано відомості, які ущемляють їхні права та законні інтереси, мають право на публікацію своєї відповіді в тому ж засобі масової інформації. Спростування або відповідь публікується у спеціальній рубриці або на тій самій полосі і тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газетах - не пізніше місяця з дня надходження вимоги, в інших періодичних виданнях - у черговому підготовлюваному випуску. Редакція зобов'язана опублікувати відповідь обсягом до однієї сторінки стандартного машинописного тексту. Редагування тексту відповіді не допускається.

Таке ж право на спростування передбачено статтею 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Таким чином, враховуючи спосіб порушення немайнових прав позивача, суд вважає що зобов'язання відповідачів у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати публіковану недостовірну інформацію належним способом захисту порушених прав ОСОБА_2, що в повній мірі відповідатиме засадам захисту цивільних прав та інтересів судом та сприятиме поновленню прав та інтересів позивача.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, розміром 704 грн. (а.с.1) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та редакції районної газети «Петриківські вісті» про визнання недостовірною інформації, зобов'язання її спростувати, задовольнити повністю.

Визнати недостовірною та такою, що принижує гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, поширену ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію шляхом публікації в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_4» випуск НОМЕР_1 статті «ІНФОРМАЦІЯ_3?»

Зобов'язати редакцію районної газети «Петриківські вісті» у місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію шляхом публікації в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_4» спростування на статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3?»

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) судові витрати в розмірі 352,40 грн.(триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Стягнути з редакції районної газети «Петриківські вісті» (пр. П. Калнишевського, 69, кімн. 213 смт Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) судові витрати в розмірі 352,40 грн.(триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 7 вересня 2018 року.

Суддя: В. О. Говоруха