Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/239/18

Провадження №2/377/148/18

05 липня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Щуковської А.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, про позбавлення батьківських прав, -

УСТАНОВИВ:

23 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Сімейні відносини у них не склалися, внаслідок чого 17 жовтня 2016 року рішенням Славутицького міського суду Київської області шлюб розірвано. Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 березня 2017 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 з позивачем. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21.09.2017 року визначено місця проживання дочки ОСОБА_6 з позивачем. Відповідач вказане рішення не виконала у зв'язку з чим, позивач звернувся з позовом до суду про відібрання дочки ОСОБА_6. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20.12.2017 року дочку ОСОБА_6 було відібрано у відповідача. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17.01.2018 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_6, але рішення нею не виконується. Відносно відповідача ОСОБА_3 порушено кримінальні провадження за ч. 5 ст. 186 та ч. 1 ст. 309 КК України, які на даний час перебувають на розгляді в судах. ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

Відповідач надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. У відзиві на позов зазначила, що стосунки з колишнім чоловіком ОСОБА_1 не склались, 02.02.2016 року вони розійшлись, діти залишились проживати з нею. Син ОСОБА_7 проживає з батьком з вересня 2016 року, а дочка ОСОБА_6 проживала з нею. Колишній чоловік виявляв інтерес лише до старшого сина, дочкою не цікавився, з травня 2016 року по січень 2018 року позивач взагалі не спілкувався з дитиною, не забезпечував їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, дитина знаходилась повністю на її утриманні. ОСОБА_1 знав адресу, де вона проживала з дочкою, але жодного разу не виявив бажання бачитись з нею. Одяг та іграшки ОСОБА_4 не купував, навіть з днем народження, коли їй виповнився один рік, не привітав. Зараз вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 і не може спілкуватись з дитиною та піклуватись про неї, хоча ОСОБА_4 проживала з нею до моменту її затримання. З 07.12.2017 року вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 та не має можливості виконувати рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання дочки. Вважає, що наявність кримінальних проваджень відносно неї не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Відносно ОСОБА_1 також відкрито кримінальне провадження по факту незаконного проникнення у житло. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра вона не перебуває, на обліку у соціальних служб не перебуває. Аморальний та розгульний спосіб життя, як вказує позивач, вона не вела.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4. З кінця січня 2016 року відповідач забрала свої речі, дітей та переїхала проживати до матері в м. Славутич. Потім вона знімала квартиру та проживала там разом з дітьми. Після того, як вони перестали жити разом, то відповідач почала гуляти в барах, а старший син доглядав за ОСОБА_4, після чого він виявив бажання проживати з ним. Дочку він не бачив з серпня 2016 року по січень 2018 року, намагався її знайти, писав заяви до поліції. 12 січня 2018 року він забрав ОСОБА_4 згідно рішення суду з квартири, в якій проживала матір відповідача та її сестра. Речі, в яких була одягнута ОСОБА_4, буди брудні. У дитини було нечесане волосся, непідстрижені нігті. З 15 січня 2018 року він пройшов з ОСОБА_4 медичне обстеження, під час якого у дочки була виявлена грижа. Як пояснив хірург, причиною виникнення грижі могло бути те, що вона в перший рік життя надривно кричала. Внаслідок недостатнього догляду дочка має проблеми зі здоров'ям. Так, коли, він забрав ОСОБА_4 в січні 2018 року, то вона погано розмовляла, не розрізняла кольори, відставала в розвитку від дітей свого віку, не знала казок. ОСОБА_3 ніколи не займалась дитиною. З січня 2018 року ОСОБА_3 та її родичі не цікавились ОСОБА_4. Вважає, що в інтересах дочки ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач неналежним чином виконувала свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_6, не забезпечувала її належний розвиток. Після відібрання дитини від матері згідно рішення суду було проведено її медичне обстеження, внаслідок якого було встановлено, що через недостатній догляд дівчинка має проблеми зі здоров'ям. Під час перебування під вартою ОСОБА_3 не проявляла інтересу до дитини, не просила з нею побачень. Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Відносно неї також розглядається в суді кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України. Зазначені обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки ОСОБА_4.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що після того, як 02.02.2016 року вони з позивачем розійшлись, діти залишились проживати разом з нею. Син ОСОБА_7 проживає з батьком з липня 2016 року, а дочка ОСОБА_6 проживала з нею до того часу, поки відносно неї 07 грудня 2017 року було обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колишній чоловік з травня 2016 року по січень 2018 року взагалі не спілкувався з дочкою, не забезпечував їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, дитина знаходилась повністю на її утриманні. Зараз вона перебуває в дільниці слідчого ізолятора при Чернігівській виправній колонії № 44 і не може спілкуватись та піклуватись про дитину, не має можливості сплачувати аліменти.

Треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради, своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників та висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 з витягом з рішення виконавчого комітету про затвердження даного висновку. Просили врахувати зазначені документи при винесенні рішення по справі.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є матір'ю позивача. Після розлучення відповідач іноді просила її приглянути та посидіти з ОСОБА_4 в орендованій квартирі. Дитина завжди була неохайна, в холодильнику їжі не було. ОСОБА_3 завжди було не до дітей. Діти їй потрібні тільки для того, щоб маніпулювати її сином - ОСОБА_1. Коли 12 січня 2018 року син забрав ОСОБА_4 від матері відповідача, то вона була худенька, брудна, з неприємним запахом, голодна. Дівчинка була скута, на вигляд фізично і морально була нездорова. Проживаючи з її сином, ОСОБА_4 почала розмовляти, складати речення, висловлюватись. Вважає, що її син ОСОБА_1 і його нова дружина ОСОБА_9 можуть належним чином виховати дітей, а ОСОБА_3 потрібно позбавити батьківських прав.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є дружиною позивача. 12.01.2018 року її чоловік забрав дочку ОСОБА_6 від матері відповідача згідно рішення суду. З того часу вона проживає разом з ними за адресою: АДРЕСА_2. Дитина була недоглянута, одяг дитини був в неналежному стані. ОСОБА_6 була дуже голодна. З 15 січня 2018 року вони провели медичне обстеження і у ОСОБА_4 хірург виявив пупкову грижу. З ОСОБА_4 вони звертались до логопеда, який після проведення тесту розповів, що дитина відстає у розвитку, оскільки в два роки вона не розуміла елементарних речей, знала декілька слів «мама», «дай». Коли ОСОБА_4 перший раз купили ляльку, вона не розуміла, як з нею гратися. Зараз вона ходить до розвиваючого клубу, словарний запас її збільшився. На даний час у ОСОБА_4 чудовий стан здоров'я.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є матір'ю відповідача. Коли ОСОБА_4 виповнилось шість місяців, то 02.02.2016 року позивач привіз її дочку з дітьми до неї в гості, на наступний день поїхав в м. Чернігів та поміняв замки в квартирі, і після цього ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишилися у неї. Інколи ОСОБА_1 привозив ОСОБА_4 памперси, каші. ОСОБА_6, завжди була охайна, нагодована. Після того, як її дочка припинила шлюбні відносини з позивачем, то вона проживала з дітьми на орендованих квартирах в м. Славутичі, Чернігові, Києві. Син ОСОБА_7 згодом почав проживати з батьком, а дочка ОСОБА_6 завжди проживала разом з матір'ю. Після того, як 07 грудня її дочку затримали працівники поліції та помістили до слідчого ізолятора, то ОСОБА_4 стала проживати разом з нею. Коли вона була на роботі, з ОСОБА_4 сиділа її інша дочка ОСОБА_11. 12 січня 2018 року, коли вона була на роботі, а ОСОБА_4 була в неї вдома з її дочкою ОСОБА_11, то ОСОБА_1 зламав двері, схопив ОСОБА_4 та забрав її. При цьому ОСОБА_4 була доглянута і одяг в неї був чистий. Коли відповідач її забирав, то вона тільки прокинулась, можливо вона була ще і не розчесана. Вважає, що немає підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки дочка ОСОБА_3 ніколи не була голодною, вона завжди їй готувала їжу. У ОСОБА_4 нормальний стан здоров'я, оскільки вона хворіла дуже рідко.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що є рідною сестрою відповідача ОСОБА_3. Вона проживає в квартирі разом з матір'ю ОСОБА_10. Після того, як відповідача було затримано працівниками поліції та поміщено до слідчого ізолятора, то ОСОБА_12 жила разом з нею та матір'ю в м.Славутичі, і вони доглядали за нею. ОСОБА_6 погано розмовляла, оскільки їй лише 2,5 роки. Після того, як між позивачем та відповідачем припинилися шлюбні відносини, то ОСОБА_3 проживала з дітьми на орендованій квартирі. Іноді вона просила її посидіти з ОСОБА_12, але на довгий період часу ОСОБА_12 не залишала з нею. 12 січня 2018 року, коли ОСОБА_1 зламав двері і забрав ОСОБА_12, то вона тільки прокинулась, тому вона не встигла її розчесати. Не дивлячись на те, що у неї був комбінезон, він забрав її з квартири у футболці та колготках.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що сім'ю ОСОБА_3 знає давно, разом збирались на сімейні та інші свята. Ніколи не чула від ОСОБА_1 та його рідних претензій щодо невиконання ОСОБА_3 батьківських обов'язків, вона завжди доглядала за своїми дітьми. Діти завжди були охайно одягнені. Бачила, що ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_12 у своєї матері, ОСОБА_12 була чиста, весела, доглянута.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був розірваний згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 жовтня 2016 року.

Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання якого згідно рішення апеляційного суду Київської області від 17.03.2017 року визначено з батьком ОСОБА_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області 18 вересня 2015 року, складено відповідний актовий запис № 173 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4. Батьками в свідоцтві про народження записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 5).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2017 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 (а.с. 7-10).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2018 року, відібрано неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та передано для проживання її з батьком ОСОБА_1 (а.с. 11-15).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що Славутицьким міським судом Київської області 18 січня 2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 року становить 3537,48 гривень (а.с. 92).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 25 квітня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 23).

Відповідно до побутової характеристики, виданої директором КП «ЖКЦ», ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. За час проживання за вказаною адресою скарг на неї від сусідів та мешканців будинку до КП «ЖКЦ» не надходило, в побуті сусіди по відношенню до ОСОБА_3 претензій не пред'являють (а. с. 84).

З довідок державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоров'я України» від 29.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 78-79).

Згідно листа Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області № 2314/109/1003/1/06-2018 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, до адміністративної відповідальності не притягувалась (а.с.75).

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, який набрав законної сили 23 червня 2018 року, ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу ( а.с. 135-137).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001739 від 04.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 09 січня 2018 року( а.с. 93-96, 105-107).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2018 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 березня 2018 року (а.с.98-100).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2018 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16 квітня 2018 року (а.с.101-102).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 квітня 2018 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 червня 2018 року (а.с.103).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 травня 2018 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 липня 2018 року (а.с.104).

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, на даний час кримінальне провадження по обвинуваченню її у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, знаходиться в Деснянському районному суді м. Чернігова, а вона перебуває у дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44».

Враховуючи положення ст. 10 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу.

Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25.06.2018 року № 141, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Як вбачається із змісту даного висновку, заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21.09.2017 року справа № 377/393/17 визаначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з батьком ОСОБА_1. Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах, виданої відділом Державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів на дитину станом на 01.04.2018 року становить 2045,48 грн. Славутицьким міським судом Київської області 20.12.2017 року справа № 377/866/17 прийнято заочне рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 без позбавлення ОСОБА_14 батьківських прав та передачу малолітньої дитини для проживання з батьком ОСОБА_1. Зі слів представника ОСОБА_1, вищевказане рішення було виконано примусово та з 12.01.2018 року ОСОБА_4 мешкає в родині батька ОСОБА_1. Мати дитини - ОСОБА_3, знаходиться в ДУ «Чернігівська виправна колонія № 44». До арешту дитина проживала з нею та родичами, а на даний час у зв'язку з арештом не має можливості виконувати батьківські обов'язки (а.с.125-126).

Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч. 4).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників справи, показань свідків та наданих письмових доказів, малолітня дочка сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з народження і до 7 грудня 2017 року, коли відносно ОСОБА_3 судом було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, проживала разом з матір'ю, відповідачем у справі. З 07 грудня 2017 року по 12 січня 2018 року вона проживала з родичами відповідача. 12 січня 2018 року позивач на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 грудня 2017 року про відібрання дитини, забрав дочку ОСОБА_6 у родичів відповідача, та проживає разом з нею на час розгляду справи в суді за адресою: АДРЕСА_2. Разом з ними проживає його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Виходячи із змісту п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав за умови винної поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 з 07 грудня 2017 року і по даний час знаходиться в дільниці Чернігівського слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44» в зв'язку з досудовим розслідуванням та розглядом в суді відносно неї кримінального провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, то вона не має можливості виконувати батьківські обов'язки по виховання та утриманню своєї дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. При цьому переконливих доказів того, що за час проживання дочки ОСОБА_6 з матір'ю, вона не виконувала обов'язки по вихованню дитини, позивачем та його представником суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Деснянської районної в м. Чернігові ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доводи позивача та його представника про те, що відповідач умисно не виконує судове рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, внаслідок чого існує заборгованість по аліментам за період з 09.01.2018 року по 01.06.2018 року в сумі 3537,48 гривень, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, було ухвалено в січні 2018 року, тобто в той час, коли відповідач вже перебувала в дільниці Чернігівського слідчого ізолятора при державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44».

Таким чином, відповідач немала можливості виконувати судове рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дочки ОСОБА_6.

Не заслуговують на увагу суду і посилання представника позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав відповідача, наявність вироку Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і призначення покарання у виді штрафу.

Так, засудження відповідача ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не свідчить про те, що вона ухилялася від виконання обов'язків по вихованню своєї дочки ОСОБА_6. Як вбачається із змісту даного вироку, відповідно до медичного висновку амбулаторного обстеження про встановлення залежності від психоактивних речовин КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер» ЧОР Управління охорони здоров'я облдержадміністрації МОЗ від 07.03.2018 року, ОСОБА_3 наркоманією не страждає, лікування від наркоманії не потребує.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дочки ОСОБА_6, тому підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 09 липня 2018 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька