Справа № 750/2274/18
Провадження № 2/750/1051/18
У Х В А Л А

13 липня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Карапута Л.В. розглянувши заяву судді Карапути Ліни Володимирівни про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про заміну та перенесення огорожі згідно висновку судової експертизи, знесення самочинного будівництва - господарську будівлю (теплицю), дерев'яну бесідку, знести зливну яму для нечистот згідно висновку судової експертизи та стягнути судові витрати.

17.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз'яснення ухвали суду від 10.05.2018 в частині за письмовим клопотанням якого учасника, за первісним чи за зустрічним позовом, чи за ініціативи суду відбулась заміна третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області на співвідповідача.

22.05.2018 Ухвалою судді в задоволенні заяви про роз'яснення, відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.07.2018 вказану вище ухвалу скасовано та направлено справу для розгляду заяви до суду першої інстанції.

В порядку авторозподілу суддею отримано справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про усунення перешкод у користуванні власністю.

Учасники справи про розгляд заяви не повідомлялись.

За частиною 1 статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження в справі.

13.07.2018 року суддя Карапута Л.В. заявила самовідвід, оскільки є обставина, що викликає сумнів в неупередженості або об'єктивності судді, а саме за результатами розгляду вказаної заяви заявнику вже було відмовлено. В зв'язку з чим, дана обставина може викликати сумнів в об'єктивності та неупередженості судді в подальшому розгляді справи, а тому суддя підлягає самовідводу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), У контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі «П'єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами ЄСПЛ.

У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві!» повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П'єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу"); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об'єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв'язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.

Аналізуючи обставини, узаконені як підстави, що виключають можливість участі в справі судді, вважаю, що кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

З огляду на викладене, у зв'язку з наявності обставин, які можуть викликати сумнів у правосудності постановленого рішення, головуючий суддя підлягає самовідводу.

Керуючись ст.ст.36,39-40, 259,260 ЦПК,

у х в а л и в:

задовольнити заяву судді Карапути Ліни Володимирівни про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про усунення перешкод у користуванні власністю.

Справу передати до канцелярії суду для повторного розподілу в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Карапута