№263/8584/18
№2-н/263/299/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВГАЗ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява ТОВ «АЗОВГАЗ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 як особи, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.07.2015р. по 31.05.2018р. у розмірі 4958,89 грн., а також 434,07 грн. 3 відсотків річних за період з 01.07.2015р. по 31.05.2018р.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (ст. 160 ч.ч. 1, 2); судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (ст. 161 ч. 1 п. 3); у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ст. 163 ч. 2 п.п. 4, 5, ч. 3 п.п. 3, 4).

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) імя (прізвище, імя та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Отже, наведеними положеннями закону передбачається імперативна норма щодо наявності договору, за яким предявлено вимоги.

В силу положень ст. 714 ЦК України, ст.ст. 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1, 12 Закону України «Про ринок природного газу», п. 3 Розділу І, п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, п. 4 Глави І, п.п. 5, 6 Глави 3 Розділу І, Глав 1, 3, 4 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, інших норм законодавства, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється виключно на підставі договору, кожному споживачу як суб'єкту ринку природного газу присвоюється персональний код ідентифікації EIC-код (Energy Identification Code).

Подаючи та обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу про стягнення зі споживача ОСОБА_2 як особи, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (доказів того, що він є власником вказаного будинку або в ньому зареєстрований, суду не надано), заборгованості за природний газ ТОВ «АЗОВГАЗ» посилалося саме на вищенаведені правила щодо постачання побутовому споживачу природного газу виключно на підставі договору, зокрема, на підставі Типового договору, який укладається з урахуванням норм ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України щодо публічного договору та договору приєднання. Водночас стягував посилався і на фактичне споживання боржником газу та правовідносини, що виникли саме внаслідок такого фактичного споживання.

За змістом норм ст.ст. 202, 203, 205, 207, 530, 626-628, 630, 631, 638-640 ЦК України, договір, оскільки пов'язується з моментом виникнення відповідного зобов'язання та строком його виконання, повинен визначати момент (дату) його укладення та інші істотні умови, визначені такими сторонами або передбачені законом.

ТОВ «АЗОВГАЗ» попри те, що посилалося на виникнення за наведеними правилами договірних зобов'язань, не додало до заяви про видачу судового наказу договору постачання ОСОБА_2 природного газу, не послалося на такий конкретний і укладений у відповідну дату договір, не надало доказів присвоєння споживачу, який заборгував за газ за договором та саме до якого предявляються відповідні вимоги, EIC-коду тощо, хоча номер такого коду в заяві вказано.

На підставі викладеного необхідно дійти висновку про відмову у видачі судового наказу відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відсутність процесуальних підстав для судового розгляду заяви кредитора за правилами наказного провадження не позбавляє його права звернутися до суду в порядку відповідного позовного провадження, в рамках якого й підлягають встановленню та доведенню обставини, що пов'язуються із фактичним споживанням газу, підставами для цього, визначенням розміру та елементів боргу, застосуванням прецедентних судових рішень при вирішенні відповідного спору тощо.

Разом із тим, суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВГАЗ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ.

Розяснити заявнику, що така відмова у видачі судового не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом її подачі до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Томілін