Справа № 349/783/18
Провадження № 2/349/346/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2018 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Рибія М. Г.,

cекретар судового засідання Мартиновська І. П.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, складеного його батьком - ОСОБА_4, посвідченого секретарем Лучинецької сільська ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 29.12.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 105.

Обґрунтував позов тим, що 24.01.2016 помер його батько ОСОБА_4, внаслідок чого відкрилась спадщина на його майно, зокрема на домоволодіння за адресою: вул. Шевченка, 15, с. Обельниця Рогатинського району Івано-Франківської області, та на домоволодіння за адресою: вул. Франка, 27, с. Обельниця Рогатинського району Івано-Франківської області. Він не подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги у звязку з тривалим лікуванням та реабілітацією після інфаркту та операції на серці.

Згодом дізнався, що ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_3. Вважає, що батько станом на день складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки йому було встановлено діагноз «вібраційна хвороба» із супутнім діагнозом «амнезія», тому заповіт повинен бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні пояснив, що батько в останні місяці свого життя втратив память, зокрема був випадок, коли він перебував на лікуванні в санаторії і не міг пригадати відомостей про себе.

ОСОБА_3 СвітланаДмитрівна проти позову заперечила.

В судовому засіданні пояснила, що проживала разом з дідом ОСОБА_4 та своєю матірю за адресою: вул. Шевченка, 15, с. Обельниця. У нього були проблеми з хребтом та в останні місяці з ногою, через що він перебував в лежачому стані. Однак він був цілком при свідомості і розумів значення своїх дій. Те, що в нього влітку 2015 трапився випадок амнезії вважає наслідком пережитого стресу після смерті його сина її батька в квітні 2015 року.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 222439 від 27 січня 2016 року ОСОБА_4 помер 24 січня 2016 року.

Згідно з копією заповіту від 29 грудня 2015 року, посвідченого секретарем Лучинецької сільська ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 105, ОСОБА_4 все своє майно заповів ОСОБА_3.

Копією виписки з історії хвороби № 586 підтверджується, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні в ДП «Санаторій «Кришталевий палац» з 07.08.2015 до 30.08.2015, діагноз основний вібраційна хвороба 2-3 ст., діагноз супутній амнезія.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав показання, що в серпні 2015 року до нього зателефонувала невідома особа з номеру ОСОБА_4 та повідомила, що він не може пригадати в якому санаторії лікується. ОСОБА_6 пішов додому до ОСОБА_4 та, дізнавшись назву санаторія, повідомив її особі, яка йому телефонувала, після чого ця особа відвела ОСОБА_3 до цього санаторію. По поверненні ОСОБА_3 з санаторію спілкувався декілька разів з ним і зауважив, що його поведінка та розмова дещо стали незвичними, наприклад, він не міг пригадати кому належить дерево, що росло на межі їхніх городів. Точніше змін в поведінці ОСОБА_3 не пояснив.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Суд розяснив в судовому засіданні позивачу його право заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, яким він не скористався.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Подані позивачем докази не доводять обставини перебування ОСОБА_3 в момент складення заповіту в такому стані, що він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, внаслідок чого відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4, посвідченого секретарем Лучинецької сільська ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 29.12.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 105.

Судовий збір покласти на ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя М. Г. Рибій