Дата документу 03.10.2018
Справа № 320/7298/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 про зобовязання вчинити пені дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 про зобовязання посвідчити договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою Запорізька область м. Мелітополь вул. Каховська, буд. 22 без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій він розташований, зазначаючи, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування частини будинку належить ? частина житлового будинку № 22 по вул. Каховська в м. Мелітополі. На земельній ділянці розміром 1154 кв.м. розташований глинобитний житловий будинок житловою площею 21,9 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м., господарчі споруди № 1 огорожа та убиральня № 2. На даний час у позивача виникла необхідність у відчуженні належної їй частини житлового будинку через що була вимушена звернутись до приватного нотаріуса із вимогою про посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку. Однак, 05.07.2018 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у посвідчені договору купівлі-продажу у звязку із тим, що позивачем не був наданий Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Вказану постанову про відмову у посвідчені договору купівлі-продажу позивач вважає незаконною, оскільки земельна ділянка на якій розташований житловий будинок знаходиться у її з іншим співвласником фактичному користуванні відповідно до вимог ст. 120 Земельного Кодексу України. Земельна ділянка не була приватизована, порядок її користування не визначався. Вирішити вказане питання в позасудовому порядку позивач вважає неможливим через що була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила що у звязку з відсутністю власників на іншу ? частину житлового будинку позбавлена можливості виготовити проектну документацію на земельну ділянку та отримати кадастровий номер, який необхідний для посвідчення та оформлення договору купівлі продажу належної їй частини житлового будинку і саме тому звернулась до суду.

Відповідач приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак надав суду письмові пояснення в яких просить справу розглядати за його відсутністю. По суті позовних вимог зазначив, що 05 липня 2018 року до нього звернулась позивачка з проханням вчинити нотаріальну дію, а саме посвідчити договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область м. Мелітополь, вулиця Каховська, будинок 22, та подала наступні документи: договір дарування частини будинка, посвідчений Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 30.07.2003 року за р. №1-1666; технічний паспорт виданий ДКП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2003 року. Статями 377 ЦК України та 120 ЗК України визначено перелік обєктів нерухомого майна, у випадку відчуження яких істотною умовою договору є розмір та кадастровий номер земельної ділянки. Такими обєктами є житлові будинки (крім багатоквартирних), будівлі і споруди. До зазначеного переліку не віднесено такий обєкт, як частка у праві спільної часткової власності. Відповідно до листа-розяснення Міністерства юстиції України від 18.05.2018 № 19765/14673-33-18/8.3 «Щодо вимог до договору у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, яке повязане з переходом права на земельну ділянку» істотними умовами договору є умови про предмет договору. Так, істотною умовою договору, який передбачає набуття власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на ці обєкти, крім обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Таким чином, у звязку із відсутністю у нотаріуса відомостей про кадастровий номер земельної ділянки розташованої за адресою вул. Каховська, 22 м. Мелітополь була винесена постанова про відмову у посвідчені договору купівлі-продажу ? частини вказаного житлового будинку.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон України «Про нотаріат» поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Так, судом було встановлено, що позивачу на підставі договору дарування частини будинку від 30.07.2003 року належить 1/2 частина жилого будинку № 22 розташованого по вул. Каховська в м. Мелітополі Запорізької області. На земельній ділянці розміром 1154 кв.м. розташовані: глинобитний жилий будинок, жилою площею 21,9 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м., означений у плані літерою А-1, господарчі споруди: № 1 огорожа, № 2 убиральна /а.с.10/, що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1163062 від 04.08.2003 року /а.с.11/.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

05.07.2018 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округ Запорізької області ОСОБА_2 розглянувши прохання ОСОБА_1 про вчинення нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: м. Мелітополь Запорізька область, вул. Каховська, буд. 22, була винесена постанова про відмову у посвідчені договору купівлі-продажу у звязку з ненаданням позивачем ОСОБА_1 приватному нотаріусу Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану під житловим будинком за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Каховська, буд. 22 /а.с.12/.

Стосовно доводів позивача про передбачену діючим законодавством можливість відчуження частини житлового будинку без надання Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, суд приходить до наступного:

Так, ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України визначено перелік обєктів нерухомого майна, у випадку відчуження яких істотною умовою договору є розмір та кадастровий номер земельної ділянки. Такими об'єктами є житлові будинку (крім багатоквартирних), будівлі і споруди. До зазначеного переліку не віднесено такий об'єкт як частка у праві спільної часткової власності.

Однак, відповідно до листа-розяснення Міністерства юстиції України від 18.05.2018 № 19765/14673-33-18/8.3 «Щодо вимог до договору у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, яке повязане з переходом права на земельну ділянку» істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України (зі змінами до доповненнями на час розгляду справи), істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, крім обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Таким чином, однією із істотних умов договору, який передбачає набуття частки в праві власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з набуттям права власності на ці обєкти, крім обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Відповідно до ст. 79 ч. 1 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 791 ч. 1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 791 ЗК України формовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 9, ч. 4 ст. 791 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.2, абз.1 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004р., вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, тобто являються об'єктом цивільного права, мають розмір та визначений, але не присвоєний кадастровий номер земельної ділянки. Згідно з п.2, абз.4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону у разі, якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013р. в порядку встановленому законом.

Суд вважає, що позивачем не надано доказу на підтвердження доводів про безпідставність дій нотаріуса та порушення її прав.

Тобто, відсутність у позивача кадастрового номеру земельної ділянки свідчить лише про факт невиконання позивачем вимог Земельного кодексу України, але ніяк не про порушенням нотаріусом її прав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, позивачем не визначені конкретні дії, що порушують його права, оскільки при винесені приватним нотаріусом постанови про відмову у посвідчені договору купівлі-продажу права позивача ніяким чином не були порушені, більш того нотаріус діяв в межах повноважень передбачених вимогами Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та Земельним кодексом України.

Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач не довів вини відповідача в даних правовідносинах, враховуючи, що нотаріус правомірно відмовив позивачу у посвідчені договору купівлі-продажу ? частки житлового будинку розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Каховська, буд. 22, оскільки, позивачем не було надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що є істотною умовою для посвідчення вказаної форми договору, суд вважає, що права позивача не було порушено, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 16, 57, 60 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 1, 49, 50, 54 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 про зобовязання вчинити пені дії відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Т.В. ЮРЛАГІНА