У х в а л а

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 607/11239/17

провадження № 61 - 36202ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, просила змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2008 року, та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року, позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2008 року. Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грнщомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення сином повноліття. Припинено, з дня набрання чинності рішення суду про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2008 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 травня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті)ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 80 ЦПК України 2004 року (в редакції станом на момент подачі позовної заяви) ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Аналогічна норма передбачена пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С.П. Штелик