Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 662/1006/16-ц

провадження № 61-19289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, орган опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області, Одрадівська сільська рада Новотроїцького району Херсонської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області, у складі судді Тимченко О. В., від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Радченка С. В., Склярської І. В., від 29 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, орган опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області, Одрадівська сільська рада Новотроїцького району Херсонської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 червня 2008 року по 26 квітня

2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю. Старша дочка ОСОБА_4 хворіє з моменту народження на дитячий церебральний параліч (ДЦП). Позивач зазначав, що відповідач неналежним чином здійснювала догляд за хворою дитиною, ображала її, відносно неї порушено кримінальне провадження за частиною першою статті 125 КК України. Крім того, відповідач не може створити для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, оскільки вона не працює, не має власного житла, матеріально не забезпечена, проживає зі співмешканцем, який також не працює. Позивач стверджував, що він має кращі умови для проживання доньки, проживає разом із своїми батьками, які постійно піклуються про онуку, турбуються про її стан здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області

від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування, виходив із доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки за станом здоров'я дитина потребує особливого догляду, а такий спосіб визначення місця проживання дитини буде відповідати якнайкращим її інтересам. Окрім того враховано, що існує ймовірність повторних випадків фізичного насильства над дитиною.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду та зазначив, що в інтересах дитини буде визначити її місце проживання у родині батька. При цьому апеляційний суд виходив із того, що розлучення матері з дитиною не відбувається, оскільки мати та молодша сестра мають можливість вільно спілкуватися з ОСОБА_4, місця їх проживання не є віддаленими одне від одного, мати не обмежена в участі у вихованні дитини.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 19 червня 2017 року,

ОСОБА_3просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили виняткових обставини у розумінні положень статті 161 СК та принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація прав дитини), які б свідчили про можливість розлучення з матір'ю. Судові рішення не відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, орган опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області, Одрадівська сільська рада Новотроїцького району Херсонської області, про визначення місця проживання дитини призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 травня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 21 червня 2008 року по 26 квітня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення діти проживали з матір'ю по АДРЕСА_2.

За рішенням органу опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації від 28 квітня 2015 року № 170 ОСОБА_2 визначено спосіб участі у вихованні дітей: можливість зустрічатись з дітьми у будні дні та забирати дітей до себе за місцем його проживання щотижня на вихідні дні.

ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, хворіє на ДЦП, що підтверджується випискою із історії хвороби (а. с. 42) та потребує спеціальної щоденної посиленої уваги, як то щоденні фізичні вправи, масажі та навчальні вправи. Під час проживання у родині позивача станом здоров'я ОСОБА_4 переважним чином опікувалась мати позивача. Матеріалами справи підтверджено, що під час переважної кількості сеансів реабілітаційного лікування дитину супроводжувала бабуся - ОСОБА_6, вартість реабілітаційного лікування оплачував батько ОСОБА_2

ОСОБА_3 створила нову сім`ю з іншим чоловіком та у 2017 році народила ще одну дитину.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3, вона та її співмешканець ОСОБА_7 з дітьми проживають у с. Одрадівка у будинку, який належить батькові відповідача. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Створено умови для проживання, виховання та навчання дітей. Доходом родини є державна соціальна допомога на дитину-інваліда, аліменти на дітей та заробіток ОСОБА_7

09 червня 2016 року ОСОБА_4 поставлена на облік служби у справах дітей Новотроїцької районної державної адміністрації, як дитина, що постраждала від фізичного насильства у сім`ї, оскільки на підставі висновку судово-медичної експертизи № 139/Н від 06 червня 2016 року та інформації Новотроїцького відділення поліції Генічеського ВП ГУНП у Херсонській області від 06 червня 2016 року № 4391/38/2-2016 дитині були нанесені легкі тілесні ушкодження, які вона отримала за місцем проживання з матір'ю.

Звернення про побиття ОСОБА_4 двічі надходили до Генічеського ВП ГУНП у Херсонській області (18 березня 2016 року та 04 червня 2016 року). Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 139/Н від 06 червня

2016 року у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, які були нанесені у період з 30 травня по 03 червня 2016 року за місцем проживання у

с. Одрадівка. Кримінальні провадження були закриті у зв'язку з відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року постанову про закриття кримінального провадження № 0000364 за частиною першої статті 125 КК України скасовано, зобов'язано слідчого відновити досудове розслідування.

Згідно характеристики ОСОБА_4, складеної лікарями Херсонського обласного центра соціальної реабілітації дітей-інвалідів після проходження нею курсу реабілітації з 17 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року, у дитини спостерігається порушення постави внаслідок довготривалого перебування в неправильному положенні. Дитина потребує отримання комплексної реабілітації поквартально, рекомендується щоденна рухова фізична реабілітація (а. с.119).

На підставі акту обстеження матеріально-побутових умов позивача

від 16 червня 2016 року встановлено, що він разом з батьками проживає у будинкуАДРЕСА_1, який складається з чотирьох житлових кімнат. Умови проживання належні для проживання та розвитку дитини, кімната для доньок облаштована усіма необхідними меблями. Продуктами харчування сім'я забезпечена у повному обсязі. Мають у володінні та користуванні господарство, домашню птицю та земельні ділянки, які самостійно обробляють (а.с. 7).

Суди встановили, що мати позивача - ОСОБА_6 приділяє багато уваги хворій дитині, забезпечує необхідне медичне лікування та проводить її реабілітацію, що підтверджується листами медичних установ (а. с. 11, 70).

За наслідками розгляду заяви орган опіки та піклування Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області склав висновок

від 16 серпня 2016 року № 01-26/613, в якому вказав про те, що доцільним є визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 Такий спосіб визначення місця проживання дитини буде відповідати її інтересам, оскільки за станом здоров'я дитини в основному слідкує позивач та його батьки, у нього є власний дохід. Окрім того є ймовірність повторних випадків фізичного насильства над дитиною за місцем проживання відповідача або її співмешканця (а. с. 80-81).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, взявши до уваги стан здоров'я ОСОБА_4, особливості догляду за нею, наявність у матері іншої сім'ї і ще двох малолітніх дітей, ставлення матері та її співмешканця, батька та бабусі до дитини, ймовірність повторних випадків фізичного насильства над дитиною за місцем постійного проживання матері, а також створення батьком та бабусею належних умов для проживання, виховання, догляду та лікування дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_2

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди, виходячи із встановлених обставин, надали першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Посилання касаційної скарги на те, що судами не встановлено виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю та не враховано принцип 6 Декларації прав дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов'язкового характеру у правовій системі України, у той час як Конвенція про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. Отже, при визначенні місця проживання дитини встановленню підлягають не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір'ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини суди мають встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність прийнятих судами рішень. Судові рішення прийняті за результатами належної оцінки сімейної ситуації загалом, проведення збалансованого і розумного зважування інтересів ОСОБА_4, її батьків, бабусі та інших родичів.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області

від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта