Справа № 465/4992/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/72/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації з місця проживання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №6 в будинку №36 по вул.В.Великого у м.Львові, яка належить їй та її дочці ОСОБА_6 на праві власності, шляхом виселення її сина відповідача ОСОБА_5 з квартири, в якій вона його зареєструвала як члена сімї 04.06.2013 року, та позбавити його права користування жилим приміщенням належної їй на праві власності квартири без надання іншого жилого приміщення, з тих підстав, що він зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичну силу та чинить психологічне насильство в сімї, силою вимагає або забирає у неї пенсію, оскільки ніде не працює, чим позбавляє її, інваліда першої групи, необхідних для життя засобів існування та можливості придбання необхідних для лікування медикаментів, виганяє з квартири і на її прохання припинити таку протиправну поведінку жодним чином не реагує, у звязку з чим вона зверталась у правоохоронні органи про притягнення його до відповідальності, однак, це не дало бажаних результатів щодо зміни поведінки відповідача.

Позивач також просить зобовязати третю особу Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання у її квартирі.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.12.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, однак, її син відповідач ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у користуванні власним майном, поводить себе неналежно, ображає її, застосовує до неї фізичну силу та погрожує фізичною розправою, забирає останні гроші, чим позбавляє її необхідних засобів для існування і робить неможливим їхнє з відповідачем спільне проживання в квартирі. Вважає, що обставини, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, були підтверджені поданими нею письмовими доказами та показаннями допитаного як свідка дільничного офіцера поліції, однак, суд не дав їм належної правової оцінки, що призвело до неправильних висновків по суті спору. Крім того, звертає увагу, що склала у користь відповідача заповіт на належний їй житловий будинок по вул.Річній, 23 в с.Давидів Пустомитівського району Львівської області, в якому він може проживати, а на належну їй частку в спірній квартирі склала заповіт на дочку.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, в тому числі й через свого представника ОСОБА_7 (а.с.83, 87, 94, 95), третя особа, будучи належним чином повідомленою (а.с.96), теж не зявилась, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.

Аналогічне за змістом положення міститься й у статті 150 ЖК України, якою передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди.

Згідно положень статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина (чоловік) власника житла, їх діти та батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що предметом спору є жиле приміщення приватизованої трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачеві ОСОБА_2 (2/3 частини) та її дочці ОСОБА_6 (1/3 частини) на праві приватної власності (а.с.7, 11).

Крім них, в квартирі зареєстрований та проживає з 04.06.2013 року, як член їхньої сімї, відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином позивача (а.с.6).

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом першої групи безстроково (а.с.14, 23).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 06.09.2017 року (а.с.22) відповідача ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 02.07.2017 року відносно позивача ОСОБА_2 за місцем її проживання адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України (вчинення насильства в сімї).

Крім того, Франківським відділом поліції ГУ НП у Львівській області було зареєстровано повторне письмове звернення позивача щодо неправомірної поведінки відповідача, яка мала місце 21.10.2017 року, за наслідками розгляду якого складено висновок про офіційне попередження відповідача про недопустимість вчинення насильства в сімї (а.с.51).

Крім того, в судовому засіданні, допитаний як свідок, дільничний офіцер поліції Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 показав, що окрім двох письмових звернень позивача у названий відділ поліції, були ще й усні її звернення на «102» щодо протиправної поведінки відповідача.

Свідок ОСОБА_8 своїми показаннями підтвердив факт існування тривалих конфліктних відносин між позивачем та її сином.

З урахуванням наведених вище вимог закону та розяснень, за встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що зазначених вище доказів достатньо для висновку про те, що відповідач систематично, незважаючи на застосовані до нього заходи примусу (попередження), порушує правила співжиття шляхом вчинення по відношенню до позивача, яка є особою похилого віку та інвалідом першої групи, протиправної поведінки, що робить неможливим для неї проживання з відповідачем в одній квартирі, тому є всі необхідні передумови для виселення його на підставі ч.1 ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, задоволення вимоги про виселення відповідача з належної позивачеві квартири є достатнім способом захисту її порушеного права, як власника, оскільки внаслідок виселення з жилого приміщення особа позбавляється права користування ним, тому підстав для задоволення вимоги позивача ще й про позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням квартири, немає.

Не підлягає задоволенню й вимога позивача про зобовязання зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання у спірній квартирі, оскільки рішення суду про виселення є підставою для зняття особи з реєстрації в примусовому порядку. Крім того, ця вимога звернена позивачем до третьої особи, яка не є відповідачем у справі, а тому не може бути задоволена.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального закону не врахував, не дав належної правової оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні та подані позивачем на підтвердження своїх вимог, що призвело до неправильного вирішення спору по суті і є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище мотивів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у звязку з частковим задоволенням позову ОСОБА_2 та з урахуванням тієї обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги (за задоволення однієї вимоги немайнового характеру) у розмірі 1600 грн. підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою №6 в будинку №36 по вул.В.Великого у м.Львові шляхом виселення ОСОБА_5 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (м.Львів, вул.В.Великого, 36/6, РНОКПП НОМЕР_1) у дохід держави судовий збір у розмірі 1600 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 липня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9