Ухвала

22 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 604/1275/18

провадження № 61-147вп18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2018 року про визначення підсудності у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2018 року цивільну справу за зазначеним позовом направлено до Верховного Суду для визначення підсудності відповідно до правил статті 29 ЦПК України.

Верховним Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 листопада 2017 року зареєстрували шлюб у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи, за загальним правилом, вважається право держави, громадянином якої вона є.

Оскільки позивач проживає в Україні, відсутні правові підстави для визначення Верховним Судом підсудності справи за його позовом до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про розірвання шлюбу відповідно до правил статті 29 ЦПК України.

Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом не лише про розірвання шлюбу, а й про визначення місця проживання дітей. Підсудність спору в цій частині, відповідно до норм статті 29 ЦПК України, визначенню Верховним Судом не підлягає.

ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду із зазначеним позовом відповідно до положень частини другої статті 28 ЦПК України, за зареєстрованим його місцем проживання чи перебування у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що одна із сторін спору проживає на території України, позивач є громадянином України, доводи ухвали суду першої інстанції є необґрунтованими, а отже прохання про визначення підсудності не підлягає задоволенню.

Під час відкриття провадження та вирішення спору у справі суду першої інстанції належить з'ясувати дотримання позивачем вимог статей 16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо наявності підстав для звернення до суду України.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Справу разом з доданими до неї матеріалами повернути до Підволочиського районного суду Тернопільської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний