Справа № 750/4274/18 Провадження № 22-ц/795/1042/2018 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О.. Висоцької Н.В.,

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 20 червня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5, у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на їх спільну дитину - сина ОСОБА_6 у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу відповідача, до 1/6 частини сукупного доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що рішенням апеляційного суду від 02 лютого 2017 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, та на її користь - аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначає, що у зв'язку з досягненням дитиною трьох років, а саме з 03 квітня 2018 року у ОСОБА_5 припинився обов'язок щодо утримання позивача, тобто коло утриманців відповідача зменшилось. Також у нього зменшився розмір доходу, що зумовило зменшення фактичної суми аліментів на дитину, яка підлягає сплаті. Вказує, що з 22 серпня 2017 року погіршився стан здоров'я сина, який потребує домашнього догляду.

Як на одну з підстав для заявлених нею вимог, ОСОБА_4 посилається на зміни у сімейному законодавстві щодо встановлення мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням від 15 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на ухвалення рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково встановив, що відповідачем надано належні та допустимі докази про зміну його матеріального стану в бік погіршення, а змін сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них у судовому засіданні встановлено не було.

Позивач вважає, що такі висновки не відповідають інтересам дитини та вимогам закону, оскільки саме зменшення доходу відповідача є однією із зазначених нею підстав для зміни розміру аліментів шляхом збільшення розміру частки. Враховуючи розмір допомоги по безробіттю 7048 грн, яку отримує ОСОБА_5, а також 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01 липня 2018 року становить 972 грн, а з 01 грудня 2018 року - 1013,5 грн, то у разі присудження аліментів у розмірі 1/6 частки, сума аліментів на утримання дитини на даний час становитиме 1174,66 грн, що з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін буде відповідати вимогам закону.

Вказує, що у своєму рішенні районний суд, у порушення ст. 256 ЦПК України, не відобразив мотивованої оцінки кожного наведеного нею у позові аргументу.

У наданому відзиві відповідач, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що у рішенні апеляційного суду від 02 лютого 2017 року вже були встановлені певні обставини, які були враховані при визначенні розміру аліментів, які повинні стягуватись з відповідача на утримання сина ОСОБА_6.

Скаржник зазначає, що на даний час сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу у розмірі 1/8 частки доходу та на утримання онкохворого батька у розмірі 1/15 частини заробітку.

Посилається на те, що припинення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 не є поліпшенням його матеріального стану, оскільки розмір його щомісячного доходу зменшився загалом на 13000 грн, що може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зауважує, що 1/8 частина з його нинішнього доходу становить 881 грн, що повністю забезпечує мінімальний розмір аліментів для дитини віком до 6 років у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України та ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Крім того стверджує, що жодною нормою СК України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами у законодавстві і не передбачено можливості перегляду судом визначеного судовим рішенням розміру аліментів у зв'язку з такими змінами.

Просив стягнути з позивача на його користь 1500 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що в ході вирішення спору не встановлено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів виникли передбачені законодавством обставини, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Суд констатував, що відповідачем надано належні докази про зміну його матеріального стану в бік погіршення, хвороба дитини є підставою для стягнення додаткових витрат, змін у сімейному або фізичному стані сторін не відбулось. Також суд вказав, що зміна у законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Рішенням від 02 лютого 2017 року Апеляційний суд Чернігівської області стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, та на користь ОСОБА_4 на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, починаючи з 10 червня 2015 року та до досягнення дитиною трьох років (а.с. 9-17).

При визначенні розміру аліментів суд апеляційної інстанції врахував наявність у ОСОБА_5 аліментних зобов'язань по утриманню неповнолітньої дитини від іншого шлюбу - дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2013 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку. Також суд взяв до уваги зобов'язання до непрацездатних батьків, один з яких (батько ОСОБА_9.) потребує значних матеріальних витрат на лікування у зв'язку з наявним тяжким захворюванням, та дохід відповідача, який за шість місяців 2016 року становив 134292,86 грн нарахованої заробітної плати.

Постановою головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігів від 26 березня 2018 року на виконання виконавчого листа № 750/341/17, який був виданий Деснянським районним судом м. Чернігова 13 квітня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліментів на його утримання в розмірі 1/15 частки сукупного заробітку звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 40).

Звернувшись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь на утримання сина ОСОБА_6, ОСОБА_4 зазначила підставами для цього припинення сплати відповідачем аліментів на її утримання, зменшення фактичної суми аліментів у зв'язку із зменшенням щомісячного доходу відповідача та погіршення фізичного стану дитини. Також послалась на набрання з 08 липня 2017 року чинності нової редакції ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_5 на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини до 1/6 частини його доходу.

Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у більшому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, на даний час ОСОБА_5, крім аліментів на утримання сина ОСОБА_6, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 у розмірі 1/8 частини доходу, та на утримання батька ОСОБА_9 у розмірі 1/15 частини доходів (а.с. 39, 40).

Згідно з довідкою Чернігівського міського центру зайнятості від 29 травня 2018 року ОСОБА_5 з 22 лютого 2018 року зареєстрований як безробітний у Чернігівському МЦЗ, і його дохід за період з 22 лютого по 30 квітня 2018 року становить 14096 грн, з яких утримано 5683,87 грн аліментів (а.с. 38).

Наведене свідчить про те, що з часу ухвалення апеляційним судом рішення від 02 лютого 2017 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_4 у розмірі по 1/8 частині доходу на кожного, матеріальний стан ОСОБА_5 погіршився, чого не оспорює і сама позивач. Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що саме погіршення матеріального стану відповідача є підставою для збільшення розміру аліментів, позивач вільно тлумачить положення ст. 192 СК України.

Так, поза увагою ОСОБА_4 залишилась та обставина, що апеляційний суд, розраховуючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_7, визначив їх саме у частці від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Відповідно із зменшенням доходу самого ОСОБА_5 зменшився розмір аліментів не лише на утримання його спільної з позивачем дитини, а і на утримання неповнолітньої доньки та непрацездатного батька. Отже, погіршення матеріального становища батька не може бути підставою для задоволення вимоги про збільшення розміру аліментів, враховуючи те, що розмір аліментів усіх утриманців відповідача пропорційно зменшився.

Колегія суддів не вважає припинення обов'язку щодо сплати аліментів на утримання позивача тією обставиною, що свідчить про поліпшення матеріального становища ОСОБА_5 з огляду на те, що на час розгляду справи останній втратив роботу, перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, а належні йому від державного органу виплати носять тимчасовий характер.

Чинним законодавством не визначено, як підставу для збільшення розміру аліментів, погіршення фізичного стану дитини. Натомість приписами ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Беручи до уваги наведену норму, районний суд правильно зазначив у своєму рішенні, що хвороба дитини є підставою для звернення з позовом про стягнення додаткових витрат, а не збільшення розміру аліментів.

Фактично доводи позову, як і доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що нормами СК України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів, про що роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Є слушними викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи ОСОБА_5 відносно того, що фактична сума аліментів, яка в даний час стягується з нього на користь позивача на утримання дитини становить 881 грн, що повністю забезпечує, у відповідності до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів для дитини, оскільки 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який згідно із ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня 2018 року становить 1559 грн, складає 779,5 грн.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідачем у відзиві заявлене клопотання про стягнення з позивача на його користь 1500 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідачем до відзиву додані договір № 1 про надання правничої допомоги від 04 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_5 та адвокатом Рябініним Д.Д. (а.с. 71), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю останнього (а.с. 72), ордер про надання правової допомоги серії ЧН № 037038 від 06 серпня 2018 року (а.с. 73), розрахунок (опис робіт та наданих послуг) за надану правничу допомогу від 06 серпня 2018 року, згідно з яким вартість наданих адвокатом послуг становить 1500 грн (а.с. 75) та ксерокопія квитанції від 06 серпня 2018 року про сплату коштів на загальну суму 1500 грн (а.с. 74).

Оцінюючи надані відповідачем докази на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів приходить до висновку, що ксерокопія квитанції до прибуткового касового ордеру не може вважатись фінансовим документом на підтвердження понесених ОСОБА_5 витрат, і відповідно через те, що останні у належний спосіб не підтверджені, заявлена відповідачем сума у розмірі 1500 грн відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2018 року.

Головуючий:Судді: