ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 635/2395/17

провадження № 22-ц/818/1911/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача:

відповідач: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давнини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року під головуванням судді Панас Н.Л., в залі суду в селищі Покотилівка Харківської області,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказував, що народився у місті Хабаровську Російської Федерації. У 1949 році разом з матір'ю повернувся на територію України і вони мешкали в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок складається з двох частин. В 1/2 частині з 1949 року мешкав він разом с матір'ю, тіткою та батьками матері, в іншій половині мешкає ОСОБА_5 У березні 2003 року його було тимчасово знято з реєстраційного обліку, у зв'язку з тим, що він тривалий час знаходився на лікуванні. Реєстрація його в будинку була поновлена у 2008 році, і з цього часу він нікуди з будинку не виїжджав. Його тітка з 1973 року по 1991 рік сплачувала страхові внески за свою частину будинку. На теперішній час він разом з сестрою дбає про половину будинку, в якій мешкає, сплачує комунальні послуги, тобто відкрито володіє 1/2 частиною будинку 16, по вул. АДРЕСА_1 в селищі Пісочин Харківського району та області, з відповідною частиною господарських будівель і споруд понад 10 років, а тому просив визнати за ним право власності на зазначену частину будинку в порядку набувальної давнини.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давнини відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірна частина домоволодіння АДРЕСА_1 належала комусь з його родичів на підставах, не заборонених законом, доказів, які б свідчили про наявність родинних зв'язків між ним та, зокрема, ОСОБА_6, якою проводилась оплата страхових внесків за спірну частку домоволодіння.

26 листопада 2018 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши його позивні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неповне з'ясування судом всіх обставин справи. Зазначив, що суд не надав правової оцінки тому факту, що друга половина володіння, яка належала ОСОБА_7, не була оформленою на іншу особу, в тому числі на ОСОБА_8, а тому не могла перейти їй у спадок. Вказана половина будинку була взята на облік як безхазяйне майно і перебувала в такому стані понад 11 років до 19 лютого 2016 року. В листі Харківського районного бюро технічної інвентаризації № 2008 від 3 жовтня 2007 року, в якому зазначено весь порядок набуття та перехід права власності на ? будинку по роках, було вказано про наявність помилки при оформленні спадкових справ стосовно реєстрації за ОСОБА_8 права власності на будинок в цілому, що призвело до оформлення права на спадщину на ім'я ОСОБА_5 на будинок в цілому. Своїм листом КП «ХРБТІ» пропонувало ОСОБА_5 надати в БТІ документи для внесення відповідних змін, що вона не зробила. Про існування Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2003 року та рішення Харківського райсуду Харківської області від 1 квітня 2013 року по справі № 2034/13809/2012 апелянт не знав, оскільки не був залучений до участі у справі в 2013 році. Тому й не знав, що померла сусідка ОСОБА_5 вже багато років є власником половини домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії звіту про оцінку майна - частини будинку АДРЕСА_1 від 15 травня 2017 року, вартість спірного майна станом на дату складання звіту, без урахування ПДВ становить 79400 грн. (а.с.10-11).

Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого у листопаді 2015 року - 1/2 зазначеного будинку зареєстрована за ОСОБА_5, а невизначена частка будинку за ОСОБА_1, інвентаризаційна вартість будинку становить 11692 грн. (а.с.12-17).

Рішенням VІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 19 лютого 2016 року був скасований запит виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №103 від 07.02.2005 року на адресу КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" про взяття на облік 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.18).

Як вбачається з копій страхових свідоцтв наданих позивачем, ОСОБА_6 протягом 1977-1991 років сплачувала страхові платежі за будинок АДРЕСА_1 (а.с.19-25).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №094128, виданого 05 грудня 2006 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №87957313 від 24.05.2017 року, 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрована в Державному реєстрі, як безхазяйне майно. У той же час, згідно з відомостями цього реєстру, вказане домоволодіння зареєстроване в цілому за ОСОБА_5 (а.с.31-32).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №234839, виданого 01 вересня 2009 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.47).

Спадкоємцями після її смерті є її доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 травня 2003 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №3-459.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року по цивільній справі №2034/13809/2012 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вимог ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Аналогічні роз'яснення містить п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Норми ст. 344ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки позивачу було достовірно відомо, що він та його родичі користуються нерухомим майном без будь-яких правових підстав, не будучи його власниками, тому відсутні підстави для визнання за ним права власності в порядку набувальної давності.

Позивач звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджений факт помилки при оформленні права на спадщину на ім*я ОСОБА_5, що призвело до реєстрації за її спадкоємицею права власності на спірний будинок в цілому.

Дійсно, з відповідей Харківського районного бюро технічної інвентаризації від 03 жовтня 2007 року № 2008 (а.с 89, том 1), від 30 січня 2008 року № 128 (а.с 238 том 1) вбачається, що матеріали інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 свідчать, що первинна реєстрація була проведена 04.01.1950 р. і право власності на 1/2 частину будинку було зареєстровано за гр. ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріальною конторою Харківської області 27.10.1938 р. № 20779, для реєстрації іншої 1/2 частини зазначеного будинку власники до БТІ не зверталися, тому первинна реєстрація 1/2 частини в бюро не проведена. Згідно свідоцтва про право власності р. № 337 та свідоцтва про право на спадщину р.№ 339 виданих 5-ю Держнотконторою м. Харкова 21.01.1956 р. право власності на зареєстровану 1/2 частину у будинку перейшло від ОСОБА_12 до ОСОБА_13 Згідно свідоцтва про право на спадщину р.№ 7507 виданого 5-ю Державною нотаріальною конторою м. Харкова 12.12. 1956 р. право власності на зареєстровану 1/2 частину будинку перейшло від ОСОБА_13 до гр. гр. ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в рівних частках. За договором купівлі-продажу посвідченого 5-ю ДНК м. Харкова 19.12.1956 р. р.№ 763 право власності на це нерухоме майно перейшло від гр.гр. ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до гр. ОСОБА_8. У договорі купівлі-продажу від 19.12.1956 р. було зазначено, що ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 продали, а гр.ОСОБА_8 купив належне продавцям домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_2 та складає в цілому з одного будинку цегляного під залізним дахом на чотири кімнати одну кухню, двоє сіней веранди, сараю, льоху цегляного під верандою, дві вбиральні, паркан на вулицю з ворітьми і хвірткою. Ця половина домоволодіння належить продавцям на праві особистої власності згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту, посвідченого 5-ю НК м. Харкова 12.12.4956 за р.№ 7507 та зареєстровано в Харківоблінвентарконторі м. Харкова від 15.12.1956 під №2 реєстр № 226...

В подальшому ОСОБА_8 самовільно у 1983-1986 р.р. здійснював будівництво прибудови та перебудову житлового будинку, які були прийняті до експлуатації згідно атка від 20.05.1986 р. та оформлені за ним на підставі Рішення виконкому Пісочинської Ради народних депутатів. В наслідок того, що у договорі купівлі-продажу від 19.12.1956 р. були моменти, які могли тлумачитися двояко, при видачі гр. ОСОБА_5 витягу з реєстру прав власності № 411586 від 21.04.2003 р. для оформлення спадкових прав було помилково вказано, що за гр. ОСОБА_8 зареєстровано право власності на будинок в цілому, що призвело до оформлення права власності на спадщину на ім'я ОСОБА_5 на будинок в цілому. Під час внутрішньої перевірки матеріалів інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння було виявлено цю помилку, про що КП «ХРБТІ» своїм листом за № 105 від 02.02.2004 р. повідомило ОСОБА_5 про це і запропонувало надати до БТІ документи, а саме свідоцтво про право на спадщину від 07.05.2003 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна від 09.06.2003 р. для внесення відповідних змін.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що помилка про яку йдеться у зазначених відповідях - не виправлена, свідоцтво про право на спадщину від 07 травня 2003 року на ім'я ОСОБА_5 незаконним не визнано.

Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2013 року право власності на спірний будинок визнано в цілому за ОСОБА_4, зазначене рішення набрало законної сили, не скасовано, позивачем не оскаржено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності в порядкуст. 344 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального або процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова