АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2018 року

місто Київ

справа № 755/6137/18

провадження №22-ц/796/5300/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Гончарук В.П. від 23 квітня 2018 року у справі про захист житлових прав, визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист житлових прав, визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди, в якому просив суд зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, визнати недійсним договір про наміри, укладений 16.06.2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 743, стягнути солідарно з відповідачів на його користь як відшкодування завданої моральної шкоди 97 000,00 грн., встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він, ОСОБА_1, з 22.06.2016 року фактично не проживає у квартиріАДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист житлових прав, визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням правил підсудності.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю Дарницькому районному суду міста Києва, оскільки предметом спору є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, тому відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позов повинен пред'являтися за місцезнаходження майна, тобто - до Дніпровського районного суду міста Києва.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на предмет даного спору позов повинен подаватися за правилами підсудності місцезнаходження відповідача.

З таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положенням статті 181 ЦК до нерухомого майна належить: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

З позовної заяви убачається, що спір виник з приводу права користування нерухомим майном, а саме: квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин правил підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року про передачу справи за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва підлягає скасуванню, з направленням справи до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 381, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня2018 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист житлових прав,визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий С.В. Кулікова

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко