РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 143/1272/18

29.12.18

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Сєчко В.Л. розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537", третя особа - директор ПрАТ "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537", третя особа - директор ПрАТ "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що у 2006 році закінчив Вінницький національний аграрний університет за спеціальністю механізація сільського господарства та здобув кваліфікацію інженера-механіка. З 07.05 2010 року на підставі наказу № 29-к від 07.05.2010 року він почав працювати у ВАТ «Погребищенське АТП 10537» на посаді механіка, а в подальшому після проведеної 09.11.2010 року реорганізації цього товариства - на цій же посаді у Приватному акціонерному товаристві «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537».

Наказом директора Приватного акціонерного товариства «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537» від 16.07.2018 року №96-к його було звільнено з посади механіка відділу безпеки дорожнього руху та охорони праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення його з посади вважає незаконним та безпідставним виходячи з наступного.

В наказі про звільнення № 96-к від 16.07.2018 року не конкретизовано підставу його звільнення з посади механіка за ініціативою власника. Під час його звільнення вимоги ст.ст.49-2, ст.49-4, ст.43 КЗпП України директором Приватного акціонерного товариства «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537» у повному обсязі дотримано не було.

Крім того, в порушення вимог чинного трудового законодавства директором товариства ОСОБА_2 не було вжито відповідних заходів щодо надання йому можливості працевлаштування на іншій посаді в ПрАТ «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537». Також роботодавцем не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі. Так як він є учасником бойових дій (АТО) та має на утриманні двох дітей.

Представник відповідача відзив до суду не подав.

Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню. Ухвалою суду від 26.12.2018 провадження у даній справі в частині позовних вимог про скасування наказу №96-к від 16.07.2018 закрито.

Судом встановлено, що у 2006 році закінчив Вінницький національний аграрний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Механізація сільського господарства» та здобув кваліфікацію інженера-механіка (а.с.7). 07.05.2010 року, на підставі наказу № 29-к, позивач почав працювати у ВАТ «Погребищенське АТП 10537» на посаді механіка, а з 09.11.2010 року на цій же посаді у Приватному акціонерному товаристві «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537» (а.с.8). Згідно посвідчення серії МВ №006217 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.6). На утриманні позивача знаходяться донька Марина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька Надія, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-12).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 08.10.2018 позивачу поновлено строк для звернення до суду з даною позовною заявою (а.с.28).

Згідно наказу №96-к від 16.07.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади механіка відділу безпеки дорожнього руху та охорони праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП (а.с.9). Наказом №106-к від 01.11.2018 скасовано наказ №96-к від 16.07.2018 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, як такий що виданий з допущеними помилками (а.с.38). Згідно наказу №107-к від 01.11.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади механіка відділу технічного обслуговування та ремонту на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку із скороченням чисельності працівників (а.с.39).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 27.11.2018 представнику позивача відмовлено у прийняті до розгляду та повернуто заяву про зміну предмету позову по даній справі на підставі ст.49 ЦПК України (а.с.46).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 26.12.2018 закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог про скасування наказу №96-к від 16.07.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади механіка Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" у зв'язку з тим, що відсутній предмету спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу попередити працівника про можливе наступне вивільнення та обов'язок працевлаштувати працівника.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до пункту 3 статті 62 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Із штатного розпису ПрАТ «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537» на 2018 рік, який вводиться в дію з 01.07.2018 року, вбачається, що штатна чисельність механіків у відділі технічного обслуговування та ремонту складає 3 чоловіки. А вже згідно штатного розпису відповідача, який вводиться в дію з 01.08.2018 року, - штатна чисельність механіків у відділі технічного обслуговування та ремонту складає 2 чоловіки.

З повідомлення Управління Держпраці у Вінницькій області вбачається, що щодо переважного права залишення позивача на роботі, то за документами наданими при проведенні заходу контролю, на посаді механіка залишено працівника, який в 2008 році отримав каліцтво на цьому ж підприємстві (а.с.14).

З матеріалів справи та особової справи, наданої відповідачем, вбачається, що позивач має статус учасника бойових дій. Дана обставина відома роботодавцю та ним не спростовується. На утриманні позивача знаходяться донька Марина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька Надія, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно положень ст.42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців, учасникам бойових дій тощо.

Згідно положень п.13 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається із матеріалів справи при вивільненні ОСОБА_1 роботодавець не запропонував йому всі наявні на ПрАТ «Погребищенське автотранспортне підприємство 10537» вакансії та роботи, які він може виконувати.

Враховуючи, те що відповідач наказом №106-к від 01.11.2018 скасував наказ №96-к від 16.07.2018 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади механіка, як такий, що виданий з допущеними помилками, позивач підлягав поновленню на роботі з виплатою втраченого заробітку. Відповідач не поновив позивача і не виплатив втраченого заробітку. Наказом№107-к від 01.11.2018, позивач повторно звільнений з роботи на підставі п. 1 ст 40 КЗпП України, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з 16.07.2018.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно довідки №141 від 31.10.2018 наданої до суду відповідачем середньомісячна заробітна плата у відповідача складає - 4 230 (чотири тисячі двісті тридцять) грн. 63 коп.., середньоденна - 206,37 грн.

Таким чином на користь позивача слід стягнути за 11 робочих днів 2270,07 грн., втраченого заробітку за липень ( 11х206.37), 206,37 грн., втраченого заробітку за один робочий день листопада, 12691,89 грн.., втраченого заробітку за серпень, вересень, жовтень (4230,63х3), а всього підлягає стягненню 15168,33 грн., із яких підприємству необхідно відрахувати податки та обов'язкові платежі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі та 704, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 40, 42, 49, 49-2, 235 КЗпП, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді механіка відділу технічного обслуговування та ремонту Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" з 16 липня 2018 року по 01 листопада 2018 року включно.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15168,33 грн.

Стягнути з «Приватного акціонерного товариства "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537" на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, м. Погребище Вінницької області, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач:Приватне акціонерне товариство "Погребищенське автотранспортне підприємство 10537", місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 126 м. Погребище Вінницької області, .

Третя особа:ОСОБА_2, місце проживання невідоме, РНОКПП невідомий.

Повне судове рішення складене 29.12.2018.

Суддя підпис- ОСОБА_3

З оригіналом вірно. Суддя Секретар

Дата документу 29.12.18