Справа № 444/623/18
Провадження № 2/444/601/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело» про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що ОСОБА_1 був учасником (засновником) СГ ТзОВ «Джерело» до статутного капіталу якого вніс свій майновий пай. В квітні 2005 року Позивач прийняв рішення про вихід з числа учасників згаданого Товариства.

09 квітні 2005 року загальними зборами СГ ТзОВ «Джерело» було прийнято рішення про його вихід з Товариства і виділення в натурі нерухомого майна приміщення механічної майстерні.

Відповідно до довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.03.2018 року № 1530 реєстрація права власності на одноповерхову, цегляну нежитлову будівлю майстерні по АДРЕСА_1 не проводилась.

Зазначає, що з 2005 року використовує згадане вище приміщення, утримує його, ремонтує. З часу передачі Позивачу приміщення ні у кого не було до нього жодних претензій.

Крім цього зазначає, що неодноразово звертався до Відповідача, щоб вирішити питання державної реєстрації права власності на дане майно. Оскільки Відповідач не зареєстрував право власності на нерухоме майно Позивач на сьогоднішній день не має можливості зареєструвати право власності на дане майно.

Вказує, що звертався до державного реєстратора з речових прав на нерухоме майно щодо оформлення права власності на дане приміщення. Однак йому було відмовлено оскільки таке право не виникло у Відповідача.

Крім цього вказує, що Відповідач намагався зареєструвати за собою право власності на згадане нерухоме майно. Однак через ряд змін в законодавстві на підставі наявних документів це зробити не можливо. Через необізнаність у законодавстві він не здійснював державної реєстрації права власності на майно у період з 2005 року по 2012 роки.

Стверджує, що з 2005 року у нікого до позивача не виникало жодних претензій, щодо володіння згаданим майном.

Просить задоволити позов.

Позивач в судове засідання не з»явився однак подав до суду листа про розгля справи у його відсутності. Позов підтримує, просить такий задоволити.

Відповідач СГ ТзОВ «Джерело» в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, однак представник відповідача надав до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивача та розгляд справи у його відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з»явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заявлені в матеріалах справи письмові докази, дослідивши та оцінивши письмові докази ,якими обґрунтовувалися позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити з наступнихпідстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З матеріалів справи вбачається що, ОСОБА_1 був учасником (засновником) СГ ТзОВ «Джерело» до статутного капіталу якого вніс свій майновий пай. В квітні ж 2005 року ОСОБА_1 прийняв рішення про вихід з числа учасників згаданого Товариства.

09 квітня 2005 року загальними зборами СГ ТзОВ «Джерело» було прийнято рішення про вихід Позивача з Товариства і виділення йому в натурі нерухомого майна приміщення механічної майстерні, що стверджується відповідним протоколом.

Відповідно до довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.03.2018 року № 1530 реєстрація права власності на одноповерхову, цегляну нежитлову будівлю майстерні по АДРЕСА_1 не проводилась.

Поясненнями Позивача стверджується, що 2005 року останній використовує згадане вище приміщення утримує його, ремонтує. З часу передачі Позивачу приміщення ні у кого не було до нього жодних претензій.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що Позивач неодноразово звертався до Відповідача, щоб вирішити питання державної реєстрації права власності на дане майно. Оскільки Відповідач не зареєстрував право власності на нерухоме майно Позивач на сьогоднішній день не має можливості зареєструвати право власності на дане майно.

Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальницька давність),якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальницькою давністю на нерухоме майно, траспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальницькою давністю, суди повинні врахувати, зокрема таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення ст. 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйність речі є однією з обставин що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальницьку давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Ураховуючи положення ст.16,344,396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог ст. 387, 391 ЦК.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( стороною).

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інше речове право» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно : будівлю майстерні «літ.А-1», площею 296.7 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.