Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 199/4985/14-ц

провадження № 61-12087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ХоптиС. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у складі судді Руденко В. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю.,

Макарова М. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 151 150,32 доларів США з виплатою процентної ставки 12,89 % річних строком до 10 лютого 2028 року. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 09 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 166 335,92 доларів США та 267 853,09 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 166 335,92 доларів США, а також пеню та штрафи у розмірі

267 853,09 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2008 року у розмірі 166 335,92 доларів США та 267 853,09 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 124 081,50 доларів США; заборгованість по процентам -

42 254,42 доларів США; пеня - 90 580,99 грн; штрафи - 177 272,10 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «КБ «Надра».

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2008 року у розмірі 166 335,92 доларів США, що еквівалентно

1 914 948,97 грн та 90 580,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом

124 081,50 доларів США, що еквівалентно 1 428 178,06 грн; заборгованість за процентами 42 254,42 доларів США, що еквівалентно 486 770,91 грн та пеня у розмірі 90 580,99 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду, виходив з того, що банк просив застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам частини першої статті 61 Конституції України та частини третьої статті 509 ЦК України.При цьому не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму в іноземній валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставини справи, не звернули уваги та не перевірили доводи про те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не відповідає умовам договору та квитанціям по сплаті кредиту. Зазначає, що кошти сплачував вчасно та у межах передбачених графіком платежів, банк вимоги про дострокове погашення кредиту йому не надсилав, тому у нього не виникло права на дострокове стягнення кредиту. Також суди не врахували, що згідно заяви на видачу готівки, йому було видано грошові кошти у розмірі 148 770 доларів США, що значно менше ніж зазначає банк у своїх розрахунках.

21 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра», апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 525, 526, 599, 611,

1048 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що позичальник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та, відповідно до наданого банком розрахунку, складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 124 081,50 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 42 254,42 доларів США, пені у розмірі 90 580,99 грн.

Доводи касаційної скарги щодо невідповідності наданого банком розрахунку заборгованості умовам кредитного договору та додатку № 1 до нього є безпідставними, оскільки апеляційним судом з метою встановлення зазначених обставин та з'ясування питань, що потребують спеціальних знань, було призначено судово-економічну експертизу, оплата за проведення якої покладено на ОСОБА_4 Проте, останній не скористався наданим йому правом підтвердити свої доводи та фактично відмовився від проведення вище вказаної експертизи, проігнорувавши оплату за проведення експертизи, у зв'язку із чим ухвалу про призначення судово-економічної експертизи було скасовано.

Посилання ОСОБА_4 на неправомірне стягнення судом грошових коштів в іноземній валюті не заслуговують на увагу, оскільки не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Касаційна скарга висновків судів не спростовує, на законність судових рішень не впливає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у незміненій частині та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников