Справа № 441/1740/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3652/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника відповідача (апелянта) ПАТ «Креді ОСОБА_2» - ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6», ОСОБА_7 приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу, вимоги якого в подальшому уточнювала, та змінювала сторону відповідача з ОСОБА_7М (нотаріуса) на Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним Кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. укладеного між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_6» та нею ().

Крім того, просила визнати недійсними укладені між нею та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк»:

- Додаткову угоду № 1 від 27.12.2007 р. до кредитного договору № 52/07-Ф від 23.03.2007 р.,

- Додаткову угоду від 15.11.2010 р. до кредитного договору № 52/07-Ф від 23.03.2007 р.,

- Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. укладений 05.05.2014 р. між нею та Публічним акціонерним товариством « Креді ОСОБА_6» ( ).

Визнати недійсним Договір Іпотеки укладений 23.03.2007 р. між нею та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (), посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі № 581.

Зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області вилучити з нотаріального реєстру реєстраційний запис від 23.03.2007 р. № 581 щодо укладеного Договору Іпотеки, а також реєстраційний запис від 23.03.2007 р. № 582 щодо накладення заборони відчуження зазначеної у вищевказаному Договорі Іпотеки нежитлової будівлі.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 23.03.2007 р. між нею та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Креді ОСОБА_6») було укладено кредитний договір № 52/07-ф. в особі керуючого Городоцьким відділенням Львівського регіонального управління ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності № 5704 від 04.12.2006 р. Також зазначає, що на першій сторінці Кредитного договору, як «Кредитор» вказано Акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк», місце знаходження м. Київ вул. Пушкінська 42/4-а, проте на шостій сторінці цього ж Договору - як «Кредитор» вказано АТ «Індекс банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська ,42/4 з реквізитами МФО 325279 та скріплено печаткою Львівського регіонального управління «Індекс Банк». В цей же день, 23.03.2007 р. між нею як «Іпотекодавцем» та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», як «Іпотекодержателем» - місцезнаходження якого м. Київ вул. Пушкінська 42/4-а, в особі керуючого Городоцьким відділенням Львівського регіонального управління ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності № 5704 від 04.12.2006 р. було укладено Договір Іпотеки, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі № 581 і накладено заборону відчуження іпотечного майна нежитлової будівлі, про що внесено реєстраційний запис в реєстрі за № 582. Оскільки Кредитний Договір і Договір Іпотеки зі сторони банку - відповідача укладені двома різними юридичними особами з різними кодами ЄДРПОУ, а саме : АТ «Індекс-банк» якого та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» , та в Договорі іпотеки вказано нерухоме майно - обєкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою м. Городок, вул. Паркова 2-А, що оцінена у 505 000 грн., а згідно Додаткової угоди № 1 від 27.12.2007 р. до Кредитного договору № 52/07-Ф від 23.03.2007 р. в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань укладено договір застави на це ж майно, проте вказано: іпотечне нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Городок, вул. Паркова 2-А, і оцінка вже 853000 грн. вважає спірні договори недійсними, що також потягли за собою недійсність і Договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. укладеного 05.05.2014 р. між Публічним акціонерним товариством « Креді ОСОБА_6» () та нею. Позивач ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_6 недотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи ОСОБА_9 Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідними для даного виду договорів, а саме, укладаючи в 2014 р. Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного Договору № 52/07-Ф від 23.03.2007 р. банк не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів , а також те, що ОСОБА_9 в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача є ознаками введення її Банком в оману. За таких обставин просить позов задовольнити в повному обсязі.

В жовтні 2014 р. Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_6» подало зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 52/07-ф від 23.03.2007 р. в розмірі 451661.57 (чотириста пятдесят одну тисячу шістсот шістдесят одну) грн. 57 коп. та судовий збір 3654.00 грн. а в подальшому 24.02.15 р. збільшили позовні вимоги і просили стягнути з ОСОБА_4 в загальному 36587.59 доларів США 58 центів заборгованості за кредитним договором № 52/07-ф від 23.03.2007 р., сума якої на 23.01.2015 р. складає: 31362.97 доларів США поточна заборгованість за кредитом, 2426,02 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 142.19 доларів США поточна заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за період 20.01.2015 по 31.01.2015 р., 213.29 доларів США поточна заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за період 01.02.2015 р. по 18.02.2015 р., 2179.46 доларів США прострочені відсотки, 263.66 доларів США сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог ПАТ «Креді ОСОБА_6» посилався на те, що 23.03.2007 р. між АТ «Індустріально ОСОБА_10 Банком» (правонаступником якого є Креді ОСОБА_6») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 52/07 Ф. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 70 000.00 доларів США з процентною ставкою 12.8% річних до 22.03.2017 р.

27 грудня 2007 р. АТ «Індустріально ОСОБА_10» та ОСОБА_4 уклали договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. Відповідно до п.1 Договору Кредитор збільшив Позичальнику кредит з 70 000.00 на 115000.00 доларів США, з процентною ставкою 12.8% річних до 22.03.2017 р. 15.11.2010 р. АТ «Індустріально ОСОБА_10» » (правонаступником якого є ПАТ Креді ОСОБА_6») та ОСОБА_4 уклали договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. Даною угодою були змінені реквізити рахунків, що були відкриті Позичальнику для обслуговування кредитної заборгованості. 05.05.2014 р. ПАТ «Креді ОСОБА_6» та ОСОБА_4 уклали договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 52/07 Ф від 23.03.2007 р. (договір реструктуризації). Просили зустрічний позов із збільшеними позовними вимогами задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_4- задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності.

Визнано недійсною Додаткову угоду № 1 від 27.12.2007 р. до кредитного договору № 52/07/-ф від 23.03.2007 р. укладену між ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк».

Визнано частково недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 р. укладений 05.05.2014 р. між ПАТ «Креді ОСОБА_6» та ОСОБА_4, а саме визнати недійсними повністю п.3, п.4, п.5, підпункти 2.4, 2.8 Розділу 2, підпункт 3.3.5, 1.4.1 Розділу 3 та Розділ 4, підпунктів 8.6 Розділу 8, абзац перший п.8.

Визнано недійсним Договір іпотеки укладений 23.03.2007 р. між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Індустріально експортний банк», що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_7, що зареєстрований в реєстрі № 581.

Зобовязано Головне територіальне управління юстиції у Львівській області вилучити з нотаріального реєстру реєстраційний запис від 23.03.2007 р. № 581, щодо укладення Договору іпотеки, щодо накладення заборони відчуження нежитлової будівлі, яка належить ОСОБА_4

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» на користь ОСОБА_4, витрати за проведення експертизи в розмірі 13240 грн. (тринадцять тисяч двісті сорок грн.) та судовий збір 243 грн.60 коп.

В решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» до ОСОБА_4 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 52/07-ф від 23.03.2007 р. відмовлено за безпідставністю, у зв`язку з повним погашення боргу відповідачкою.

Дане рішення оскаржив відповідач за первісним позовом ПАТ «Креді ОСОБА_6».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не повністю і не всебічно зясував обставини по справі. Так між Банком і Боржницею було укладено оскаржуваний договір у березні 2007 року. У подальшому до нього вносились зміни, що були підписані кожною із сторін. Боржниця виконувала свої зобовязання за договором. Після того, як змінився курс долара, по відношенню до гривні, зверталась до Банку із заявою щодо встановлення їй пільгових умов по купівлі доларів США для виконання зобовязань за кредитом. І лише у 2014 році Боржниця звернулась до суду із позовною заявою щодо визнання кредитного договору та договорів, що були укладені для забезпечення виконання зобовязань за кредитом, недійсними. Банком, з огляду на вище наведене, було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Натомість у своєму позові, поданих до суду заявах Боржниця не просила суд поновити строк позовної давності та не наводила причин його пропуску. Таких причин не наводив і таких заяв до суду не подавав і представник Боржниці. І. навіть, при подачі уточненої позовної заяви у березні 2017 року, Боржниця не просила поновити строк позовної давності та не наводила підстав поважності його пропуску, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» про визначення кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовити та задовольнити зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача (апелянта) ПАТ «Креді ОСОБА_2» - ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу та заперечення представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.03.2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Креді ОСОБА_6») було укладено кредитний договір № 52/07-ф.

Відповідно до п.1.1 договору кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 70000 доларів США зі сплатою 12.8 % річних на умовах, визначених договором. Термін користування кредитом з 23 березня 2007 року до 22 березня 2017 року.

Відповідно до п.1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для проведення капітального ремонту квартири, встановлення незалежного опалення, закупівля меблів придбання сантехніки та нової побутової техніки.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору, у якості забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_4 за цим договором,сплати нарахованих відсотків, можливих, а також інших витрат позичальник в день укладення цього договору укладає договір застави на власну нерухомість (нежитлове приміщення), що знаходиться в м. Городок, вул. Паркова 2/а, заставною вартістю погодженою сторонами в сумі 505000 грн.

Відповідно до п.2.4 договору одночасно з повним погашенням кредиту Позичальник сплачує нараховані відсотки з відповідних розрахунків на рахунок № 0501 у Городоцькому відділенні ФЛРУ АТ «ІНДЕКС-БАНК», МФО 325279.

Згідно п.1.4 договору позичальник в день отримання кредиту сплачує Кредитору комісійну винагороду за відкриття позичкового рахунку 100 грн., на рахунок № 1239.

27.12.2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_6») було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 52/07-фвід 23.03.2007 року. Відповідно до п.1 договору про внесення змін та доповнень №1 Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 115 000 доларів США до 22 березня 2017 року включно. Пунктом 1.1 договору про внесення змін та доповнень №1 передбачено, що позичальник зобовязується повертати кредит частинами зі сплатою 12.8 % річних на умовах, визначених договором.

15.11.2010 року між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_6») було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 52/07-фвід 23.03.2007 року. Даною угодою були змінені реквізити рахунків, що були відкриті позичальнику для обслуговування кредитної заборгованості.

05.05.2014 року між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Креді ОСОБА_6») було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 52/07-фвід 23.03.2007 року (договір реструктуризації).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст.ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до п.8.13 договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 року від 05.05.2014 року, підписанням сторонами цього договору позичальник підтвердив , що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з тарифами банку ознайомлений і згодний, умови договору йому зрозумілі, примірник договору отримав.

Вказане погоджується із п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління ОСОБА_9 банку України від 10.05.2007 року №168, у якому зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики підчас виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що наявність підписаного обома сторонами кредитного договору, а також договорів про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 року, від 27.12.2007 року, 15.11.2010 року та 05.05.2014 року свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти вказані договори та розуміли їх, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. При укладенні договорів позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підписала кожну сторінку кредитного договору та решти договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 52/07-ф від 23.03.2007 року, що є підтвердженням факту ознайомлення її з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, у зв'язку із чим доводи ОСОБА_4 в частині невідповідності кредитного договору та договорів про внесення змін та доповнень нормам Закону України "Про захист прав споживачів" є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що навіть при встановленні факту не надання інформації зазначеної позивачем при укладенні кредитного договору, така обставина може бути підставою для покладення на суб'єкт господарювання відповідальності, передбаченої ст.ст.15, 23 Закону України "Про захист прав споживачів", але не є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, і не дає підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів приймає до уваги, що перед підписанням кредитного договору та договорів про внесення змін до нього позичальник не був обмежений у праві ознайомитись з умовами кредитування та будь-якими іншими продуктами, що пропонувались Банком, а також порівняти умови кредитування, що пропонувалися АТ «Індустріально-експортний банк» з кредитними продуктами інших банків.

Таким чином спірні договори на час укладення за своїм змістом і формою відповідали вимогам, встановленим законом для таких видів договорів, при цьому права позичальника порушені не були, а підстав для визнання їх недійсними немає.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 7 років здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, з позовами про недійсність таких протягом цього часу до суду не зверталась.

Також не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що надання йому кредиту в доларах США порушує законодавство, є несправедливим по відношенню до нього, також договорами обумовлені фінансові ризики, так як, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії письмового дозволу.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_9 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі ОСОБА_9 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_9 банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_9 банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Аналогічна Правова позиція викладена в п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_6») мав банківську ліцензію на здійснення таких операції, як на день укладення кредитного договору, так і договору про внесення змін та доповнень до такого в наступних випадках.

З приводу міркувань позивачки щодо складної фінансово-економічної ситуації в Україні та поважності неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, останнього є безпідставними. Кредит був наданий банком в іноземній валюті, при цьому діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США. Разом з тим, зміна обставин, на які посилається позивач жодним чином не пов'язана з умовами виконання договору.

Крім того, на момент укладення кредитних договорів Закон України "Про захист прав споживачів" не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Відповідно до ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи зі змісту ст.ст.1046, 1054 ЦК України відповідальність за валюта ризики лежить саме на позичальнику. Аналогічна правова позиція, щодо розподілу валютних ризиків, при отриманні кредитних коштів, викладена зокрема в Рішеннях ВССУ від 15.02.2012 року в справі 6-4418св12, та 6-44201св11.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про ОСОБА_9 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_9 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", встановлюються ОСОБА_9 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_9 Банку України від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» про визначення кредитного договору та договору іпотеки недійсним.

Що стосується зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, то колегія суддів вважає, що такий підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 52/07-ф від 23.03.2007 року стверджується, що станом на 23.01.2015 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість за кредитом, яка складається із поточної заборгованості в розмірі 31 362,97 доларів США, простроченої заборгованості в розмірі 2 426,02 дол. США, поточна заборгованість зі сплати відсотків за період 20.01.2015 року по 31.01.2015 року - 142,19 дол. США, поточна заборгованість зі сплати відсотків за період 01.02.2015 року по 18.02.2015 року 213,26 дол. США, прострочені відсотки 2179,46 дол. США., пеня по простроченому тілу кредиту в розмірі 2539, 66 грн. та пеня по прострочених відсотках в розмірі 4410,08 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позичальник ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору щодо строків платежів відповідно до умов договору, договором передбачено право банку вимагати повернення кредиту при порушенні строків платежів за договором, в зв'язку з чим підставною є вимога кредитора про стягнення заборгованість за кредитним договором №52/07-ф від 23.03.2007 року та пені простроченому тілу кредиту в та відсотках.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 11 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Позивач не надала доказів на спростування розрахунків суми заборгованості Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6», тобто не виконала свій процесуальний обов'язок щодо надання суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень в частині оспорення розміру здійсненого відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписамип.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст.376ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин,колегія суддів доходить висновку,що апеляційну скаргу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» слід задовольнити. Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» про визначення кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовити. Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» заборгованість за кредитним договором №52/07-ф від 23.03.2007р. в розмірі 36323, 93 доларів США. Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» пеню по простроченому тілу кредиту в розмірі 2539, 66 грн. та пеню по прострочених відсотках в розмірі 4410,08 грн., а всього 6949,74 грн. Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3654 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 4287, 36 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» - задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» про визначення кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» заборгованість за кредитним договором №52/07-ф від 23.03.2007р. в розмірі 36323, 93 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» пеню по простроченому тілу кредиту в розмірі 2539, 66 грн. та пеню по прострочених відсотках в розмірі 4410,08 грн., а всього 6949,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_6» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3654 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 4287, 36 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.07.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_11