Номер провадження 2/754/2707/18
Справа №754/5432/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

за участі секретаря судового засідання - Табачука Д.О.

представників позивача - ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 267 945.00 грн. та моральну шкоду в розмірі - 8 700.00 грн., витрати пов»язані з визначенням вартості матеріального збитку завданого її автомобілю в сумі 1 500.00 грн. та судові витрати по справі в сумі 2 781.45 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 24.08.2016 року о 10 год. 13 хв. у м. Києві по вул. Бальзака - Драйзера відбулось ДТП за участю її автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_2 під керуванням відповідача по справі ОСОБА_5 Провина відповідача ОСОБА_5 у вчиненні вказаної ДТП встановлена постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року. В результаті ДТП автомобіль отримав значні механічні пошкодження, відповідно до звіту від 19.10.2016 р. за №2952 здійсненого суб»єктом оціночної діяльності вартість такого складає 269 445 грн., витрати на проведення експертної оцінки становлять 1 500.00 грн., які позивач просила стягнути з відповідача на її користь. Крім того, позивач просить стягнути на її користь з відповідача 8 700.00 грн. в рахунок моральної шкоди, що була спричинена їй внаслідок ДТП, оскільки під час наїзду транспортного засобу відповідача вона знаходилася в своєму транспортному засобі, після ДТП вона не може користуватися своїм автомобілем, дуже глибоко пережила завдання пошкоджень її транспортному засобу, також були порушені її нормальні життєві зв»язки, крім того, відповідач добровільно відшкодувати шкоду не бажає. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі шести прожиткових мінімумів встановлених на момент ДТП, який відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» на одну працездатну особу складав з 01.05.2016 року - 1450.00 грн., а саме в розмірі 8 700 грн. (1450 грн.х6 місяців).

Ухвалою суду від 11.05.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Заочним рішенням суду від 11.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.12.2017 року заочне рішення суду від 11.10.2017 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

28.03.2018 року представником відповідача у справі до суду подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, зазначивши суду, що відповідач фактично не виконав свої обов»язки по відшкодуванню позивачу матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, тому позов просили задовольнити повністю з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що звіт від 19.10.2016 р. за №2952, що здійснений суб»єктом оціночної діяльності та поданий позивачем як доказ у справі викликає сумнів у своїй об»єктивності, оскільки складений з порушенням закону, без присутності відповідача, його не повідомлено про дату, час та місце огляду, також у звіті зазначені роботи та матеріали, які на думку відповідача не було необхідності виконувати та замінювати. Крім того, акт виконаних робіт від 02.03.2017 року та видаткова накладна від 07.02.2017 року не є фінансовими документами та не підтверджують факт оплати позивачем грошових коштів за цими документами. Крім того, вважає, що розмір моральних збитків, завданих позивачу завищений, позивачем не надано жодних доказі на підтвердження заподіяння їй моральних страждань.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 24.08.2016 року о 10 год. 13 хв. у м. Києві по вул. Бальзака - Драйзера відбулось ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та який належить позивачу у справі ОСОБА_4 та автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_2 під керуванням відповідача по справі ОСОБА_5

Провина відповідача ОСОБА_5 у вчиненні вказаної вище ДТП встановлена постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у завданні шкоди доведена належним чином та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає.

В результаті даної ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, відповідно до звіту від 19.10.2016 р. за №2952 здійсненого суб»єктом оціночної діяльності - фізичною особою ОСОБА_6, незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, а також видатковою накладною №МА-000020 від 07.02.2017 року та акту виконаних робіт №1/3 від 02.03.2017 року, вартість такого складає 269 445 грн., витрати на проведення експертної оцінки становлять 1 500.00 грн., які позивач просила стягнути з відповідача на її користь.

Позивач в своєму позові просить також стягнути на її користь з відповідача 8 700.00 грн. в рахунок моральної шкоди, що була спричинена їй внаслідок ДТП, оскільки під час наїзду транспортного засобу відповідача вона знаходилася в своєму транспортному засобі, після ДТП вона не може користуватися своїм автомобілем, дуже глибоко пережила завдання пошкоджень її транспортному засобу, також були порушені її нормальні життєві зв»язки, крім того, відповідач добровільно відшкодувати шкоду не бажає. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі шести прожиткових мінімумів встановлених на момент ДТП, який відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» на одну працездатну особу складав з 01.05.2016 року - 1450.00 грн., а саме в розмірі 8 700 грн. (1450 грн.х6 місяців).

Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зважаючи на те, що звітом про оцінку автотранспорту від 19.10.2016 року за №2952 здійсненого суб»єктом оціночної діяльності - фізичною особою ОСОБА_6, незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку, а також видатковою накладною №МА-000020 від 07.02.2017 року та актом виконаних робіт №1/3 від 02.03.2017 року встановлено вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Хюндай» складає 269 445.00 грн., відповідач повинен відшкодувати позивачу вказану суму в рахунок матеріальних збитків, а також додаткові витрати у розмірі 1 500 грн. - за проведення авто-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди завданого внаслідок ДТП.

Крім того, суд звертає увагу на те, що представник відповідача в судовому засіданні не визнаючи суму заявлену позивачем у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП її транспортному засобу не заявляла клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи, пояснюючи це тим, що в цьому немає необхідності.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позову в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом було встановлено наступне.

Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв»язку з порушенням права власності.

Виходячи з викладеного вище, обгрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання та вини відповідача в скоєнні ДТП, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 700.00 грн. , задовольняючи позовні вимоги в цій частині частково.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки судом задовольняються вимоги позову частково, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 15, 76, 81, 263, 265 ЦПК України ,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4) 267 945.00 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків 4 700.00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, 1 500.00 грн. в якості відшкодування коштів сплачених за проведення оцінки визначення вартості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: