Справа № 755/9386/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна, -

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна та 25 червня 2018 року вказану позову заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що визначення критерію підсудності зазначеної категорії позовів, а саме: позовів, що виникають з приводу нерухомого майна є значно ширшим, ніж критерій позовів, де предметом спору є нерухоме майно або дії сторін щодо нерухомого майна, а також позови, де нерухоме майно є об'єктом, а не предметом спірних правовідносин, у зв'язку з чим в разі звуження визначеного частиною першою статті 114 ЦПК критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначенням лише предмета (об'єкта) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини статті 114 ЦПК та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна.

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог, остання просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2; визнати майно, набуте сторонами під час зареєстрованого шлюбу, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_4 та земельну ділянку, площею 0,0460 гектарів, розташовану на АДРЕСА_5 - їх спільною сумісною власністю, та розділити його наступним чином: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 1 000 000 гривень, виділити у приватну власність ОСОБА_1; будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_4, вартістю 2 700 000 гривень виділити у приватну власність ОСОБА_2; земельну ділянку, площею 0,0460 гектарів, розташовану на АДРЕСА_5, вартістю 500 000 гривень виділити у приватному власність ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості належної їй частки у спільному майні, у розмірі 1 100 000 гривень (2 200 000 гривень/2 = 1 100 00 гривень).

Як роз'яснено в п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

При цьому, згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов'язані із критерієм розмежування загальної та виключної підсудності, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині поділу спільного майна подружжя, до якої і застосовуються правила виключної підсудності. При цьому, позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя в більшій частині пов'язані із нерухомим майном, основна маса якого територіально знаходиться у Дарницькому районі м. Києва, а саме: будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_4 та земельну ділянку, площею 0,0460 гектарів, розташовану на АДРЕСА_5, вартість якого визначена позивачем в розмірі 2 700 000 гривень та 500 000 гривень, відповідно, що значно перевищує вартість іншого об'єкту поділу - квартири АДРЕСА_3, вартість якої позивачем визначено в розмірі 1 000 000 гривень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що до спірних правовідносин має застосовуватися правила виключної підсудності, враховуючи, що основна частина нерухомого майна, яке позивач просить розподілити між сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя, знаходиться територіально у Дарницькому районі м. Києва, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи до Дарницького районного суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 260, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна - передати за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: