Справа № 201/2628/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності та визначення частки померлого у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності та визначення частки померлого у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В своєму позові ОСОБА_1 посилався на те, що 09.02.2017 року помер батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. ОСОБА_3 (до перейменування Ласточкіна), 4 у місті Дніпрі. Оскільки померлий ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Вказане майно зареєстроване за відповідачем, оригінали правовстановлювальних документів не надає, а тому ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати своє право спадкоємця першої черги і отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом. Також позивач зазначив, що витрати на поховання поніс позивач. 01.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої ДДНК із заявою про прийняття спадщини. 20 лютого 2018 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання нотаріусу оригіналів правовстановлювальних документів на спадкове майно, а надано лише копію свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння, в якому єдиним власником зазначено ОСОБА_2 Тому просив суд визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності становить ? та визнати за позивачем право власності на ? частку майна ОСОБА_4, який помер 09.02.2017 року. Судові витрати у справі в розмірі 704,8 грн. стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1

У судове засідання зявився представник позивача адвокат ОСОБА_5 у судове засідання надав заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с. 48).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, надала суду заяву про розгляд справи без її представника, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства (а.с. 47).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17).

09 лютого 2017 року в с. Безруки Дергачівського району Харківської області, помер батько позивача - ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смерті 10.02.2017р. був зроблений відповідний актовий запис про смерть № 7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 578123 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, спадкоємцями є дружина померлого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його син ОСОБА_1, 06.05.1957р.н.

01.07.2017р. до Першої дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2017 року, звернувся ОСОБА_1 (а.с. 18).

Вказана обставина підтверджується спадковою справою, копію якої надано Першою дніпровською нотаріальною конторою, яка наявна в матеріалах справи.

20 лютого 2018 року державним нотаріусом ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 31), а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння № 4, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна, після смерті його батька ОСОБА_4. Державний нотаріус мотивував відмову вчинити нотаріальну дію тим, що заявником не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, в якому власником був би вказаний померлий ОСОБА_4, а надано лише копію свідоцтва про право приватної власності на зазначене домоволодіння, в якому єдиним власником зазначено ОСОБА_2.

Згідно відповіді КП ДМ БТІ від 30.08.17р. № 11594 та Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 28.08.1992р., виданого Жовтневим РКГ на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів № 1411 від 20.12.1991р., зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстраційну книгу № 556 за реєстровим № 6, відповідачеві на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння № 4 за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна (ОСОБА_3), 4. Згідно запису у вищезазначеному Свідоцтві від 28.08.1992р. 1/2 частина домоволодіння № 4 по вул. Ласточкіна (ОСОБА_3) у м. Дніпро була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1979р.

Договір купівлі-продажу від 02.08.1979р., нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 5-1084 (а.с. 25 26). Відповідно до положень вищезазначеного договору ОСОБА_2 придбаний жилий глиновальковий будинок, жилою площею 27,3 кв.м. з сараєм, що знаходяться у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), вул. Ласточкіна (нині ОСОБА_3), 4, та розташовані на земельній ділянці розміром 600 квадратних метрів. Також є відмітка, що на цій земельній ділянці самовільно збудований гр. ОСОБА_8 жилий будинок Б-1.

ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі РАГС Кіровського району м. Дніпропетровська 11 січня 1972 року, про що свідчить штамп с записом у паспорті померлого ОСОБА_4 (а.с. 15 зв.).

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України а також Кодексом про шлюб та сімю, оскільки правовідносини між подружжям виникли у 1979 році на момент чинності вказаного нормативного акту.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно положень ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що частка у праві спільної власності подружжя ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2017 року становила ? частину, а враховуючи, що ОСОБА_2 належить ? частина домоволодіння № 4 по вул. Ласточкіна (нині ОСОБА_3) у місті Дніпрі, то частка власності ОСОБА_4 фактично становить ? частину домоволодіння по вул. Ласточкіна (нині ОСОБА_3) у м. Дніпрі. Відповідно і право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 600 кв.м., яка розташована на вул. Ласточкіна (нині ОСОБА_3), 4 у м. Дніпрі складає 1/4 частину.

Згідно з інформацією, наданою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 29-4-0.38-167/107-18 від 07.02.2018, за ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому міської ради від 20.11.1997 року зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Гнатюка, 4.

Згідно з ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ч. 2 ст.1226 ЦК України субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. ;an=844374">1268, ч. 1,;an=843036">5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та визнання за позивачем права на частку у спадщині, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2017 року, спадкоємцями першої черги після смерті якого є сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 704,8 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю, ст.ст. 1220, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності та визначення частки померлого у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2017 року, у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння № 4 по вул. Миколи Гнатюка (колишня Ласточкіна), що у місті Дніпрі становить ? (одну четверту).

Визначити, що частка ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2017 року, у праві спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, площею 0,0525 га, яка розташована за адресою вул. ОСОБА_3 (колишня Ласточкіна), № 4, що у місті Дніпрі становить ? (одну другу).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 (одну восьму) частину домоволодіння № 4 по вул. Миколи Гнатюка (колишня Ласточкіна), що у місті Дніпрі, що складається з двох житлових будинків, і яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0525 га.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? (одну четверту) частину земельної ділянки площею 0,0525 га яка розташована за адресою вул. ОСОБА_3 (колишня Ласточкіна), № 4, що у місті Дніпрі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев