ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/256/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін - представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12008/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення виготовлений 25 вересня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов обґрунтований тим, що 23 серпня 2007 року та 05 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та приватним підприємством «Торговий дім «Мілко» (далі ПП «Торговий дім «Мілко») були укладені кредитні договори відповідно № 0 та № 0. З метою виконання взятих на себе зобов'язань згідно вказаних кредитних договорів, між позивачем та ОСОБА_4 і між позивачем та ОСОБА_2 укладені договори поруки. Внаслідок неналежного виконання ПП «Торговий дім «Мілко» станом на 25.08.2009 року згідно кредитного договору № від 23.08.2007 року виникла заборгованість в розмірі 34906,64 грн., згідно кредитного договору № 0 від 05 березня 2008 року - в розмірі 245713,96 грн., а разом 280620,60 грн., котру позивач вважає за необхідне стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 83436 (вісімдесят три тисячі чотириста тридцять шість) грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2007 року та кредитним договором № 0 від 05 березня 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 954,36 гривень судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року по цивільній справі № 607/12008/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 30 березня 2009 року Банк направляв на адресу ПП "Торговий дім "Мілко", ОСОБА_4, ОСОБА_2 вимоги щодо дострокового повернення кредиту та процентів, однак у матеріалах справи відсутні копії конвертів про відправлення даних вимог відповідачам.

Згідно п. 11.1. кредитних договорів № 0 від 23.08.2007 року та № 0 від 05.03.2008 року, відповідно до чинного законодавства України, зокрема ст. ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого із пунктів 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 7.4, цього договору та настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами, банк має право визначити терміни повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2. Цього Договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення після отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку.

Також, як вбачається із матеріалів справи вимоги щодо повернення кредиту, які направлялися відповідачам, підписані провідним юрисконсультом відділу примусового стягнення ЗУПБ ДСБ АКІБ "УкрСиббанк" В.Шидлівським, проте повноваження останнього на вчинення таких дій від імені та в інтересах банку судом не досліджувалося.

Крім того, вважає, що долучені позивачем зазначені вимоги про дострокове припинення дії кредитних догорів, підписані не уповноваженою на те особою, не можуть створювати, змінювати чи припиняти цивільні права та обов'язки банку щодо кредитних договорів № 0 від 05.03.2008 року та № 0 від 23.08.2007 року, відтак такі договори як наслідок, не припинили свою дію достроково, а право банку на дострокове повернення кредиту не було реалізоване.

Помилковим є твердження суду першої інстанції про те, що частина зобов'язань боржника залишилася непогашеною у процесі його ліквідації, тому зобов'язання нехай і частково, але продовжують існувати. Однак, припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення іпотеки та поруки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.

Представник ПАТ "УкрСиббанк" Пенськой А.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначив, що сам факт визнання боржника банкрутом, а також внесення вимог кредитора до реєстру вимог кредиторів, ніколи не призводив до припинення зобов'язань (як самого боржника, так і третіх осіб), а є лише підставою для ліквідаційної процедури.

Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, державна реєстрація припинення основного боржника - ПП "Торговий дім "Мілко" була здійснена 29.08.2016 року, номер запису: 9000513. АТ "УкрСиббанк" реалізувало своє право на стягнення заборгованості з поручителів, пред'явивши до них позов, ще в 2009 році, за 6 (шість) років до ліквідації основного боржника.

Також зазначає, що умови кредитного договору та умови договорів поруки не містять вимоги про обов'язкове вжиття заходів для досудового врегулювання спору. Також ці заходи не є обов'язковими згідно із законами, які регулюють відносини з кредитування та поруки.

Таким чином, наявність/відсутність конверта поштового відправлення з вимогою від банку до позичальника про визнання строку повернення кредиту таким, що настав та необхідністю погасити всю суму кредиту, а також наявність/відсутність довіреності на особу, яка підписала цю вимогу, ніяким чином не змінює зобов'язання за договором поруки, не впливає на розмір заборгованості, не скасовує обов'язку платити за користування кредитом та повертати сам кредит, оскільки не змінює умови договору.

Направлення вимоги про дострокове погашення кредиту є правом банку, і банківська установа не обмежена в своєму праві на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, без попереднього направлення такої вимоги. Таким чином, як конверт поштового відправлення так і довіреність на особу, яка підписала вимогу не можуть вважатись доказами по справі оскільки нічого не доказують та не стосуються предмета доказування.

Також зазначає, що суд першої інстанції при винесені рішення хибно не стягнув всю суму заборгованості з поручителів та помилково визнав припиненими зобов'язання поручителів в сумі, що дорівнює погашеним зобов'язанням основного боржника в процесі банкрутства. Так, за наслідками процедури банкрутства, після ліквідації боржника всі невиконанні зобов'язання боржника перед кредиторами вважаються погашеними (через ліквідацію юридичної особи). Визнання вимог АТ "УкрСиббанк" до ПП "Торговий дім "Мілко" - погашеними, не означає, що банківська установа отримала 197184,50 гривень в погашення боргу, а свідчить про те, що ці зобов'язання не можуть бути виконані через ліквідацію боржника в процесі банкрутства та через недостатність майна боржника для погашення вимог кредиторів. Отже зобов'язання в цій частині повинно бути виконане поручителями.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених в ній.

Представник ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 в апеляційну інстанцію не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що у відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ПП «Торговий дім «Мілко» (Позичальник) в особі директора ОСОБА_4, укладено кредитний договір № 0. Відповідно до його умов Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином користуватися і повернути Банку кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 323890 грн. на купівлю автомобілів строком до 22 серпня 2010 року. За використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 16,5% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. (т. 1 а.с. 16-21)

23 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 (Поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ПП «Торговий дім «Мілко» (Боржник) усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № НОМЕР_4 від 23 серпня 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. (т. 1 а.с.22)

Аналогічний договір поруки 23 серпня 2007 року був укладений між позивачем та ОСОБА_4 (Поручитель). (т. 1 а.с. 23)

05 березня 2008 року між позивачем та ПП «Торговий дім «Мілко» (Позичальник) в особі директора ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0. Відповідно до умов вказаного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у національній валюті України в сумі 306940 грн. на купівлю автомобілів строком до 04 березня 2012 року. За використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14,5 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору. (т. 1 а.с. 9-13)

05 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 (Поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ПП «Торговий дім «Мілко» (Боржник) усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 05 березня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. (т. 1 а.с.14)

Аналогічний договір поруки 05 березня 2008 року був укладений між позивачем та ОСОБА_4 (т. 1 а.с.15).

Пунктами 1.3, 1.4 договорів поруки від 05.03.2008 р. та 23.08.2007 р. передбачено, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.(а.с.15, 29).

Тобто, даними договорами не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Відповідно до пунктів 7.1 кредитних договорів № 0 від 23 серпня 2007 року та № 0 від 05 березня 2008 року, за порушення Позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених Договором, Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник при цьому зобов'язаний сплатити Банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку подвійної облікової ставки рефінансування НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Пунктом 7.3 вищезазначених кредитних договорів передбачено, що відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема статті 611 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником вимог пунктів 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 цього Договору Банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим Договором в порядку, встановленому розділом 11 Договору.

Згідно пунктів 7.6 кредитних договорів № 0 від 23 серпня 2007 року та № 0 від 05 березня 2008 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 611 Цивільного кодексу України Позичальнику зобов'язаний сплатити Банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, й за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених пунктами 4.3, 4.4, 4.5, 4.7 цього Договору в розмірі 5000 грн.

ПП «Торговий дім «Мілко» не виконав належним чином взятих на себе згідно кредитних договорів № 0 від 23 серпня 2007 року та № 0 від 05 березня 2008 року зобов'язань ні в частині повернення кредиту, ні в частині сплати відсотків за його користування.

Відповідно до розрахунку заборгованості ПП «Торговий дім «Мілко» за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2007 року, станом на 25 серпня 2009 року сума основного боргу підприємства становила 27374,84 грн.; прострочені проценти 2270,96 грн.; пеня по прострочених відсотка 138,98 грн.; пеня по простроченому кредиту 116,10 грн.; пеня по прострочених комісіях - 5,76 грн.; штраф (неустойка) - 5000 грн., а разом - 34906,64 грн. (т. 1 а.с. 7)

Як убачається із розрахунку заборгованості ПП «Торговий дім «Мілко» за кредитним договором № 0 від 05 березня 2008 року, станом на 25 серпня 2009 року сума основного боргу підприємства становила 204626,56 грн.; прострочений борг - 16146,59 грн.; прострочені проценти - 18190,47 грн.; пеня по прострочених відсотка - 1192,15 грн.; пеня по простроченому кредиту - 558,19 грн.; штраф (неустойка) - 5000 грн., а разом - 245713,96 грн. (т. 1а.с.6)

30 березня 2009 року позивач направляв на адресу ПП «Торговий дім «Мілко», ОСОБА_4, ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів № 0 від 23 серпня 2007 року та № 0 від 05 березня 2008 року. Однак, заборгованість за вказаними кредитними договорами, погашена не була. (т.1 а.с. 24-25)

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2009 року, постановленою у справі № 10/б-1151, ПП «Торговий дім «Мілко» визнано банкрутом. (т.1 а.с. 139-140)

Відповідно до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року, постановленої у справі № 10/б-1151, ПП «Торговий дім «Мілко» ліквідовано як юридично особу з 06 липня 2016 року; вирішено вважати погашеними вимоги ПАТ «УкрСиббанк» на загальну суму 197184,50 грн. (т. 1 а.с.142-148)

Як убачається з мотивувальної частини вказаної ухвали, загальний об'єм вимоги позивача до ПП «Торговий дім «Мілко» складав 269817,2 грн., з яких 259177,42 грн. основна сума заборгованості (черговість задоволення грошових вимог кредитора перша), 10639,78 грн. пеня, штрафні санкції (черговість задоволення грошових вимог кредитора шоста). За рахунок коштів, отриманих в ході здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатором банкрута здійснено часткове погашення кредиторських вимог першої черги, а саме: перед позивачем на суму 72632,7 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (стаття 526 ЦК України).

У статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

Згідно частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Згідно частин перших ст. ст. 598 та 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставі, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже, виходячи із змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, що випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним.

При укладенні договору поруки, поручитель приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із реєстру. Оскільки покладення на особу, яка забезпечує виконання зобов'язання, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка забезпечує виконання зобов'язання, і після припинення боржника (юридичної особи). Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка забезпечує виконання зобов'язання, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути окремо урегульовано в договорі між нею і кредитором.

Тому сам факт ліквідації боржника за основним зобов'язанням з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов'язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов'язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред'явивши до нього позов.

Встановивши наявність заборгованості ПП "Торговий дім "Мілко" за кредитними договорами № 0 від 23 серпня 2007 року та № 0 від 5 березня 2008 року та те, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителів у вересні 2009 року, шляхом пред'явлення до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позову про стягнення заборгованості, а ліквідація боржника ПП "Торговий дім "Мілко" розпочалась у 2009 році, а закінчилась 6 липня 2016 року, згідно ухвали господарського суду Тернопільської області, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності підстав для припинення поруки та про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителів в сумі 83436.10 грн, врахувавши при цьому суму заборгованості в розмірі 197184,5 грн погашеної в процесі здійснення ліквідаційної процедури (280620,6 - 197184,5).

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що долучені позивачем вимоги банку за вих. №137-51/193 від 30.03.2009 року та №137-51/194 від 30.03.2009 року про дострокове припинення дії кредитних договорів, підписані не уповноваженою на це особою, не можуть створювати, змінювати чи припиняти цивільні права та обов'язки банку щодо кредитних договорів № 0 від 05.03.2008 року та № 0 від 23.08.2007 року, відтак, такі договори як наслідок, не припинили свою дію достроково, а право банку на дострокове повернення кредитних договорів не було реалізованим, а також те, що у матеріалах справи відсутні копії конвертів про відправлення поручителям вищевказаних вимог, що також дає підстави вважати, що достроковий термін повернення кредиту не настав.

Дані твердження спростовуються тим, що направлення вимоги про дострокове погашення кредиту є правом банку, і банківська установа не обмежена у своєму праві на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, без попереднього направлення такої вимоги. Крім того, наявність чи відсутність конверта поштового відправлення з вимогою від банку до позичальника про визнання строку повернення кредиту таким, що настав та необхідністю погасити суму кредитного боргу, а також відсутність довіреності на особу, яка підписала вимогу, не змінює виконання зобов'язання за договором поруки, не впливає на розмір заборгованості, не скасовує обов'язку платити за користування кредитом та повернення суми кредиту, оскільки не змінює умов договору.

Голослівними та суперечать нормам діючого законодавства посилання заявника на те, що після ліквідації юридичної особи припиняється порука у разі припинення основного зобов'язання, оскільки порука в даному випадку не припиняється.

Безпідставними є твердження заявника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства щодо не застосування судом ст. 207 ч.1 п.8 ЦПК України в редакції 2004 р., оскільки п. 9 ч. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу зазначено, що справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакції Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції. Справа провадженням була відкрита ще 14.09.2009 р., а ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.10.2017 року скасовано заочне рішення суду від 04.02.2010 року і призначено до розгляду.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростовував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Таким чином, розглядаючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 січня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків