Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04.06.2018 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/317/17

Провадження № 2/448/162/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 міська рада Мостиського району Львівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 58 по вул.Вишневій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області, станом на 1991рік відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: він (позивач), його батько ОСОБА_8, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (треті особи у справі). Отже на момент припинення колгоспного двору зазначені особи мали по 1/7 частці у майні колгоспного двору кожен.

Вказує, що 03.08.2014року його батько ОСОБА_8 помер. За свого життя заповіту він не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після його смерті прийняв його син ОСОБА_1 (позивач), так як постійно проживав разом із ним на час смерті. Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (треті особи у справі) на спадкове майно не претендують. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на спірний житловий будинок він не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому звернувся до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 58 по вул.Вишневій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області в цілому.

У судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Мостиського району Львівської області (правонаступника Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області) у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у судове засідання не зявилися, проте подали заяви в яких просять справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що не заперечують проти позову.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову частково при проведенні підготовчого засідання.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Вишневій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_4Г.(голова двору), його син ОСОБА_1 (позивач), дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (треті особи у справі).

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/7 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Судом встановлено, що 03.08.2014року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_8 (батька позивача).

В спадкову масу померлого ОСОБА_8 входить 1/7 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по вул. Вишневій, 58 в селі Довгомостиська Мостиського району Львівської області.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №430/2014, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець ОСОБА_8 заповіту не складав, своєю часткою у майні колгоспного двору не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є дружина та діти померлого - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (треті особи у справі), а також його син ОСОБА_1 (позивач у справі), які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України усі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживали разом із ним на час відкриття спадщини та вели спільне господарство. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8, які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивача та третіх осіб по справі немає.

При цьому, суд не бере до уваги заяви третіх осіб по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 20.11.2014року, які містяться в матеріалах спадкової справи №430/2014 про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_1, оскільки відмова осіб, які мають право на частку у колгоспному дворі на користь іншої особи за заявою під час розгляду цивільної справи стосовно спору про частки в колгоспному дворі чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8, його право власності на 1/7 частину вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до дружини та дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (третіх осіб по справі), а також до позивача ОСОБА_1, у звязку з чим їхні частки у майні колгоспного двору збільшилися до 1/6 частки кожному.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_8; довідками, виданими виконавчим комітетом Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області №3173, №3174 від 22.11.2016 року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області №3175 від 22.11.2016 року; копією спадкової справи №430/2014, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_8; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця ОСОБА_8

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та з урахуванням того, що спірне будинковолодіння належить до суспільної групи - колгоспний двір, є спільною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у ньому, позивач є членом колгоспного двору та не втратив права на частку в його майні, та враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що треті особи по справі також є членами колгоспного двору та не втратили права на частку в його майні, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для задоволення позову частково та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинковолодіння №58 по вул. Вишневій в с. Довгомостиська Мостиського району Львівської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, 10.08.1985року народження, право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Вишневій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус