08.07.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 5335/1367/17
Провадження №2/533/33/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 селище Козельщина Полтаквської області

Козельщинський суд Полтавської області в складі: головуючого судді Науменко Н.Д.,за участі секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В., прдставника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_3, що проживає за адрнсою АДРЕСА_1 до ОСОБА_4, яка проживає за адресою сло Йосипівка, ву. Полтавська, 6, Козельщинського району Полтавської області про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому прохала стягнути борг за договорами позики в сумі 8142.00грн, проценти за користування грошовими коштами в сумі 4057,58грн, визначеними за обіковою ставкою Національного банку України, 3 відсотка річних в сумі 674,54грн відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України та 17041,03грн інфляційних збитків за період прострочення, а разом 29915,03грн.

З позовної заяви, вбачається, що позивач 06.10.2013 року позичила ОСОБА_4 у борг 3 тисячі гривен, про що написала розписку із зобов»язанням повернути борг до 06.10.2014 року. Не повернувши вчасно боргу, відповідач 18.02.2014 року знов позичила у позивача 5142грн, які зобов»язувалась повернути позивачу до 20.08,2014 року, однак зобов»язання за обома договорами не виконала та кошти не повернула, що примусило позивача звернутися до суду із зазначеним позовом.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на вимоги ч.1 ст.625 та ст. 599 ЦК України, які зобов»язують боржника належним чином виконати зобов»язання, прохала позов задовольнити. Ухвалою суду від 28 грудня 2017 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Попереднє судове засідання у справі 26 січня та 12 березня 2018 року відкладено за клопотанням відповідача та наданням їй можливості отримати правовову допомогу у складанні відзиву на позов.

Ухвалою суду від 28 березня 2018 року справа призначена до розгляду на 23.04.2018 року та визнано обов»язковою явку позивача в судове засідання у зв»язку з необхідністю надання пояснення щодо нявності між сторонами трудових відносин.

Ухвалю суду від 23 квітня 2018 року розгляд відкладено через неявку позивача. 8 травня 2018 року справа зупинена провадженням через тривалу хворобу позивача. Провадження у справі ухвалою від 05.06.2018 року відновлено в зв»язку із закінченням періоду оздоровлення позивача та розгляд справи призначено на 23.06.2018 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явилась, особистих пояснень щодо предмету спору та його підстав не надала, відповіді на відзив не надіслала, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами та вважає можливим справу розгялнути без участі позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на стягненні суми боргу за борговими розписками та задоволення інших вимог позивача, посилаючись на наявність між сторонами спору боргових зобов»язань, що підтверджується борговими розписками, заперечувала наявність між сторонами трудових відносин та доведенність та обгурнтованність заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в судових засіданнях позов ОСОБА_3 не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, вказувала на відсутність зобов»язань позики перед позивачем, наполягала на тому, що ніяких грошей у позивача вона не позичала, а також вказувала, що працювала продавцем у позивача в магазині села Йосипівка Козельщинського району Полтавської області без оформлення трудових відносин з 14 березня 2011 року по 24.04.2016 року. За виконання трудових відносин отримувала платню продуктами. 01.07.2015 році в магазині була проведена ревізія та виявлена нестача в сумі близько 3000грн, з приводу якої, вона написала розписку. Виручку від реалізації передавала власниці магазину маршрутним автобусом. Після чергової передачі коштів хозяйка сказала, що гроші не отримала та примусила її написати боргову розписку вдруге, об»єднавши в ній суми нестач за весь період. На даний час борг повернутий, але розписки позивач їй не повернула. З приводу виявленої нестачі позивач зверталась із заявою до поліції, матеріали перевірки залучені до попередньої цивільної справи за аналогічним позовом, який залишений без розглядуухвалою Козельщинського районного суду від 14.11.2017 року у справі № 533/749/17 через неявку позивача. В своїх поясненнях поліції ОСОБА_3 визнала трудових характер правовідносин між ними, а не позиковий договір, що прохала врахувати при винесенні рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо предметa спору про стягнення боргу за договорами позики слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учесників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Законодавець у ч.2 ст. 1047 ЦК України визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, роз'яснено, що суди для визначення факту укладення договору, його умов та юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046,1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що 06.10.2013 року ОСОБА_4 написала розписку, із змісту якої вбачається, що вона винна ОСОБА_3 3000грн, які зобов»язується повернути протягом року ( а.с.-3).

В розписці від 18.02.2014 року зазначено, що ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 5148,00грн та зобов»язується повернути до 20.08.2014 року ( а.с.-4).

Довідкою № 369 від 07.09.2017 року Пісківської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, оглянутою судом, підтверджено здійснення ОСОБА_4 торгівельної діяльності в магазині ОСОБА_3 протягом 14.03.2011 24.04.2016 років.

Матеріалами перевірки, проведеної Козельщинським ВП ГУНП в Полтавській області за заявою ОСОБА_3 про притягнення продавця ОСОБА_4 до відповідальності за привласнення коштів від торгівельної діяльності шляхом шахрайства, що залучені до матеріалів справи 533/749/17 за заявою ОСОБА_3 про стягнення боргу, оголошеними в суді, підтверджений факт перебування сторін у трудових відносинах.

Із заяви позивача до поліції та її пояснень вбачається, що у жовтні 2013 року в її магазині у продавця ОСОБА_4 виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей у розмірі 3000грн, а у лютому 2014 року в сумі 5142,00грн, які вона визнала та підтвердила написанням розписок, але гроші не повернула.

Із пояснень відповідача, від 12.08.2016 року, наданих в ході перевірки, вбачається, що борг виник в результаті нестачі, яку вона виплатила в ході роботи, залишилась неповернутою сума близько однієї тисячі гривень, що підтверджється бухгалтерськими документами, які вела бухгалтер позивача ОСОБА_5.

Зазначені докази свідчать про те, що між сторонами договори позики не укладались, грошові кошти не передавались, розписки написані відповідачем на підтвердження її обов»язку повернути суми нестач, виявлених в результаті ревізій, а тому позов про повернення боргу відповідно до ст.ст. 599, 625, 1048 ЦК України свого підтвердження в судовому засіданні не знайшов і вимога позивача задоволена бути не може, так як між сторонами існували інші відносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

Щодо стягнення боргу з працівника, який допустив нестачу матеріальних цінностей при виконанні трудових відносин, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач не підтвердила належними та допустимими доказами укладання трудового договору з відповідачем, покладання на неї повної матеріальної відповідальності, документи, що підтверджують факти нестач, їх причини, розмір заробітної плати, виплаченої відповідачу за час роботи, які б підтвердили навність іншої підстави для вирішення спору між сторонами.

Позивач в судове засідання не з»явилась, підставу своїх вимог не змінила, доказів, які б спростували твердження відповідача, не надала.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, обов»язок доведення правової підстави вимоги покладається на позивача і судом не може змінюватись без згоди позивача, а тому суд не розглядає вимогу про стягнення боргу, що виник в результаті нестачі матеріальних цінностей з вини працівника, що їх обслуговував.

Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики належить відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4 5 258-259 263-268 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 Георгіївни?що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Козельщинський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08 липня 2018 року.

Суддя: Н.Д.Науменко