АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/795/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5,

представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15639/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору дарування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 16 листопада 1991 року по 16 грудня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 Під час спільного проживання ними придбано 13/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Замість договору купівлі-продажу був оформлений договір дарування зазначеної частини будинку на ім'я чоловіка. За час сумісного проживання провели реконструкцію будинку, внаслідок чого збільшилася його площа з 34,20 кв.м до 96,3 кв.м. 30 травня 2016 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 укладений договір дарування будинку, який є спільним сумісним майном подружжя. Згоди на його відчуження не надавала. При укладенні договору не враховано, що частина житлового будинку є самочинним будівництвом і не може бути предметом цивільно-правового договору.

Тому, позивач просила визнати будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя і недійсним договір дарування цього житлового будинку, укладений відповідачами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2018 року в позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не врахував, що за рахунок вкладених у реконструкцію коштів нерухоме майно стало спільною сумісною власністю подружжя. Оформлення договору дарування 13/25 частин житлового будинку вимушений крок, оскільки не було згоди другого співвласника на укладення договору купівлі-продажу. Суд не взяв до уваги те, що під час перебування у шлюбі проведено реконструкцію будинку, в результаті чого його вартість збільшилась майже у 5 разів і наявні підстави для визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поза увагою суду залишився факт побудови нового триповерхового приміщення загальною площею 131,9 кв.м, яке фактично стало власністю ОСОБА_9

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 і її представник апеляційну скаргу підтримали. Представники відповідачів визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Відповідачі не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_8 з 16 листопада 1991 по 16 грудня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

11 жовтня 1994 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 був укладений договір дарування 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 34,20 кв.м.

30 травня 2016 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 укладено договір дарування частки у праві власності на будинок, відповідно до якого дарувальник передав у власність обдарованої 13/25 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,5 кв.м, житловою - 34,20 кв.м.

Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

При відмові в позові суд виходив з того, що не встановлено обставин спільної участі сторін у набутті спірного майна.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них.

Такі ж положення закріплені у ст. 57 СК України.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснив, що при вирішенні спору між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено, що збільшення вартості 13/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 відбулося внаслідок її трудових або грошових затрат чи подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, реконструкція житлового будинку з надбудовою поверхів проведена самочинно - без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, що не заперечується ОСОБА_4

В силу ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Із змісту позовної заяви вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя позивач просить визнати увесь будинок по АДРЕСА_1, у той час, коли ОСОБА_4 за договором дарування набув у власність лише 13/25 частин цього будинку.

А тому, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин і вірно застосувавши норми матеріального права, з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в позові про визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно в позові про визнання недійсним договору дарування частки у праві власності на будинок.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що за рахунок вкладених у реконструкцію коштів нерухоме майно стало спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання ОСОБА_4 на те, що судом не взято до уваги надані нею докази на підтвердження вимог є безпідставним.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-7304-1-783.16 від 30 травня 2017 року, який підтверджує факт збільшення вартості частини будинку внаслідок проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт у період з 11.10.1994 року по 29.05.2016 року, не є доказом того, що ці роботи проведені за рахунок грошових або трудових затрат ОСОБА_4 чи подружжя.

Показання свідків не можуть бути визнані належними, допустимими і достатніми доказами на підтвердження обставин купівлі частини житлового будинку і збільшення його вартості за рахунок грошових затрат позивача чи подружжя.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай