Справа № 487/5893/17 Головуючий суду першої інстанції Гаврасієнко В.О.
Провадження № 22-ц/4812/96/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнко В.О. в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

7 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, яка складалася із орендної плати та комунальних послуг за оренду нею житла у виді окремої кімнати згідно з договором оренди від 28 липня 2016 року та коштів витрачених на сплату комунальних послуг частки належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), а всього у розмірі 16 000 грн., а також зобов'язання ОСОБА_4 за свої кошти повернути в робочому стані та встановити на місце демонтований кондиціонер.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона та відповідач є співвласниками по 1/2 частки спільної власності квартири АДРЕСА_1.

31 травня 2016 року вона виявила, що відповідач, яка є її невісткою, самовільно без її згоди здійснила заміну замків у вхідних дверях квартири та не впускала її до квартири. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року задоволені її вимоги до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні зазначеною квартирою та зобов'язано надати комплект ключів від цієї квартири. Однак, після таких потрясінь стан її здоров'я різко погіршився та вона вже не може сама себе забезпечувати. За цих обставин вона 28 липня 2016 року уклала договір оренди житла, відповідно до якого вона щомісяця до остаточного вирішення питання про усунення перешкод у користуванні її часткою квартири у спільній частковій власності, сплачувала за оренду окремої кімнати та оплату комунальних послуг 1 100 грн.

28 липня 2017 року зазначене рішення місцевого суду було виконано.

Крім того, позивач зазначала, що як власниця 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 вона виконувала свої обов'язки по утриманню житла та сплачувала комунальні платежі за свою частку, але через створення перешкод у користуванні її власністю відповідачкою, вона також вважає за необхідне перекласти на останню оплату усіх комунальних послуг, які та отримувала, а гроші, витрачені на утримання належної їй частки власності повернути. З урахуванням викладеного, позивач просила відшкодувати збитки завдані їй відповідачем у загальному розмірі 16 000 грн.

Крім того, в заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначала, що відповідач самовільно, без домовленості з нею, як співвласником нерухомого майна, демонтувала та привласнила кондиціонер, вартість якого з урахуванням часу експлуатації і фізичного зносу вона оцінює у 7 500 грн., а встановлення та налаштування якого коштувало 2 500 грн., а тому просила суд зобов'язати відповідача за свої кошти повернути кондиціонер в робочому стані та встановити його на місце.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю через їх недоведеність позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені всіх позовних вимог, суд першої інстанцій дійшов висновку, що ОСОБА_3 не довела відповідними доказами, що відповідач чинить перешкоди у проживанні позивача у належній квартирі, внаслідок чого їй завдана майнова шкода.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що районним судом не враховані ті обставини, що відповідач своїми протиправними діями навмисно порушила права власності позивача, не пускаючи останню в її житло, змінивши замки на вхідних дверях квартири АДРЕСА_1, що підтверджується судовим рішенням. Крім того, вона була вимушена нести витрати по сплаті орендованої кімнати та сплачувати комунальні послуги в належній їй на праві власності квартирі, якими вона не користувалась.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та відповідність його дійсним обставинам справи, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

При цьому вказувала, що апеляційна скарга подана без дотримання форми і змісту, а саме: скарга написана рукописно і нерозбірливо.

Крім того, позивач стягує з неї у примусовому порядку компенсацію за оренду іншого житла, за адресою свого племінника, та за кондиціонер, який позивачем не придбавався, що може підтвердити фірма, яка його встановлювала.

На її переконання, в позові викладені вимоги, які не відповідають дійсному волевиявленню позивача, бо від її імені чисельні позови подає до суду її представник - племінник ОСОБА_5, який зловживає цивільно-процесуальними правами, наданими йому в довіреності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, по ? частки квартири кожній. Квартира загальною площею 45, 6 кв. м. складається з 2 житлових кімнат площами 17, 2 кв. м. та 10, 3 кв. м., а також квартира обладнана: лоджією - 2, 2 кв. м.; коридором - 4, 8 кв. м.; кухнею - 7, 6 кв. м.; вбиральнею - 1, 1 кв. м.; ванною кімнатою - 2 кв. м. та вбудованою шафою - 0, 4 кв.м. (а.с.58 - зворот).

Сторони зареєстровані в квартирі. З 2014 року за згодою сторін між ними були розділені особові рахунку по сплаті комунальних послуг.

22 квітня 2017 року ОСОБА_3 за договором дарування відчужила 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, зменшивши розмір своєї частки у спільній власності (а.с.156-157).

4 липня 2016 року ОСОБА_3 зверталася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про захист прав власника, де просила зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні зазначеною квартирою та надати ключі від квартири.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши надати комплект ключів від цієї квартири. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до цього рішення, суд першої інстанцій дійшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_4 права ОСОБА_3, як співвласника квартири, на користування належним їй житлом та захистив її права у спосіб, визначений позивачем.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 лютого 2017 року вказане рішення районного суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цієї частини позову частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 500 грн. та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 589,75 грн. судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

28 липня 2017 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області (далі -ДВС) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 комплект ключів від квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа в самостійний строк (а.с. 10, 43).

Отже, судовим рішенням від 22 листопада 2016 року встановлено, що позивачу були створені перешкоди у користуванні належною їй квартирою внаслідок неправомірних дій відповідача, яка змінила замки вхідних дверей.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції цих положень процесуального закону не врахував, а тому дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено обставин, що відповідач чинила перешкоди у проживанні належній сторонам квартирі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначала, що через перешкоди з боку відповідача у користуванні житлом, вона змушена була орендувати житло, у зв'язку з чим їй завдана майнова шкода у вигляді витрат по оплаті цього житла.

Як вбачається з наданого позивачем договору оренди від 28 липня 2016 року, укладеного між наймодавцем ОСОБА_7 та орендарем ОСОБА_3, наймодавець передає, а орендар приймає в оренду кімнату площею 14 кв. м в будинку АДРЕСА_2 з 28 липня 2016 року і до вирішення ОСОБА_3 житлового питання із щомісячною платою за оренду та комунальні послуги у сумі 1100 грн. (а.с. 6).

Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджено даними довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (а.с.77).

З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за період з 28 липня 2016 року по 28 липня 2017 року підлягає стягненню шкода, пов'язана з витратами на оренду житла у розмірі 13 200 грн. (1100 х 12 = 13 200).

При цьому заперечення відповідача про те, що позивач винаймала житло за адресою проживання свого племінника правового значення не мають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача коштів витрачених на сплату комунальних послуг частки квартири АДРЕСА_1, а також зобов'язання ОСОБА_4 за свої кошти повернути в робочому стані та встановити на місце в квартирі демонтований кондиціонер, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власною ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він мав сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення коштів витрачених на сплату комунальних послуг частки квартири АДРЕСА_1, позивач надала копію квитанції по оплаті за послуги з централізованого опалення за вересень 2015 року у розмірі 46 грн. 60 коп. (а.с. 38) та виписку з особового рахунку, де зазначена сума заборгованості за послуги ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» станом на 01 серпня 2016 року, зазначені суми нарахування, оплати та боргу за вказані послуги. До цієї виписки долучені дублікати чеків оплати цих послуг в період 2016 року (а.с.78-79).

Дослідивши надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані докази не доводять того факту, що витрати позивачки, пов'язані з оплатою послуг теплопостачання, мали місце саме в період коли відповідач чинила перешкоди у проживанні позивача в належній сторонам квартирі.

Крім того, правовідносини між споживачем послуг та постачальником таких послуг регулюються договором між ними, у разі неможливості споживача в силу тих чи інших причин отримувати послуги постачальника, ці питання за зверненням споживача вирішуються між сторонами за договором.

Між тим позивачкою не надано відповідних доказів на підтвердження її звернення до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» з приводу неможливості отримання послуг з теплопостачання.

Стосовно вимог про зобов'язання ОСОБА_4 за свої кошти повернути в робочому стані та встановити на місце в квартирі демонтований кондиціонер, то на підтвердження своїх доводів позивачем не надано відповідних доказів які б підтверджували належність кондиціонера саме позивачу, а також обставин, пов'язаних з його установкою в квартирі та демонтажем.

Відповідач стверджувала, що кондиціонер придбаний та встановлений в квартирі за її кошти.

Отже, позивач не надала суду доказів за правилами ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про стягнення коштів витрачених на сплату комунальних послуг квартири та щодо зобов'язання про повернення та встановлення кондиціонеру, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України є її обов'язком, а тому в задоволенні цих вимог позивачу слід відмовити з підстав їх недоведеності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги. Позовні вимоги задоволені на 82.5%, а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 528.00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позову та 792.00 грн. відповідно за подачу апеляційної скарги, а всього 1 320 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за період з 28 липня 2016 року по 28 липня 2017 року 13 200 (тринадцять тисяч двісті) грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної із витратами з оренди житла.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 320.00 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.