Справа №479/472/18 22.08.2018
Провадження №22-ц/784/1387/18
Справа 479/472/18
Провадження 22ц-784/1387/18 Головуючий по 1 інстанції Репушевська О.В.
Категорія 55 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання - Богуславська О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Красилюка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018р.

за позовом ОСОБА_2 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

встановила:

У травні 2018р. ОСОБА_2 пред'явив позов до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення 1913 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі за вересень 2017р. та 37920 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2017р. по 21 травня 2018р.

Позивач зазначав, що з 01 серпня 2012р. працював у відповідача робітником по обслуговуванню будівель і 07 липня 2017р. був звільнений з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017р. його було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, але рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017р. його було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

26 вересня 2017р. на підставі рішення апеляційного суду роботодавець знову його звільнив з роботи, але не здійснив остаточний розрахунок у повному обсязі, а саме всупереч ст.127 КЗпП утримав 1913 грн. 80 коп. нарахованої заробітної плати. У зв'язку з цим він отримав право вимагати на підставі ст.117 КЗпП компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення його вимог.

Відповідач, у поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обгрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що утримання із заробітної плати позивача було здійснено на підставі розпорядження відповідача, яке в установленому порядку не було оскаржене. Крім того, суд вважав, що положення ст.117 КЗпП не поширюються на правовідносини щодо неправомірно утриманої заробітної плати, які врегульовано ст.127 цього ж Кодексу, а також, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за такою вимогою.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За правилами ст.127 КЗпП відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Згідно зі ст.239 КЗпП у разi скасування виконаних судових рiшень про стягнення заробiтної плати чи iнших виплат, що випливають з трудових правовiдносин, поворот виконання допускається лише тодi, коли скасоване рiшення грунтувалося на повiдомлених позивачем неправдивих вiдомостях або поданих ним пiдроблених документах.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦПК в редакції Закону №1618-1У від 18 березня 2004р. у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Аналогічні положення закріплені в ч.2 ст.445 ЦПК в редакції Закону №2147-У111 від 03 жовтня 2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01 серпня 2012р. працював робітником по обслуговуванню будівель в Кривоозерському професійного аграрного ліцею і наказом роботодавця від 07 липня 2017р. №116-к був звільнений з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017р. його було поновлено на попередній посаді в Кривоозерському професійному аграрному ліцеї та стягнуто на його користь 4000 грн. втраченого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2017р. по 01 серпня 2017р. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Наказом роботодавця від 02 серпня 2017р. №147-к ОСОБА_2 поновлено на посаді робітника комплексного обслуговування будівель та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання цього рішення роботодавець 04 серпня 2017р. перерахував на картковий рахунок позивача 3180 грн.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017р. рішення від 01 серпня 2017р. скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Цим рішенням питання про поворот виконання не вирішувалось.

Наказом роботодавця від 26 вересня 2017р. №184-к ОСОБА_2 звільнено з роботи з 26 вересня 2017р. та скасовано з 02 серпня 2017р. наказ від 02 серпня 2017р. №147-к в частині скасування наказу від 07 липня 2017р. №116-к про звільнення ОСОБА_2 з роботи та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні роботодавець письмово повідомив позивача.

В цьому повідомленні, а також у виписці по особовому рахунку, довідці про доходи, даних карткового рахунку, відповіді на звернення профспілкового органу зазначено, що за 18 відпрацьованих днів у вересні 2017р. ОСОБА_2 нараховано 2742 грн. 85 коп. (1865,14+877,71) заробітної плати з якої 1913 грн. 80 коп. утримано у зв'язку з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок скасування рішення суду і на його картковий рахунок було перераховано 659, 06 грн. заробітної плати з урахуванням податків і обов'язкових платежів.

Наведені обставини свідчать, що роботодавець не у повній мірі виконав покладений на нього ст.116 КЗпП обов'язок по виплаті працівнику в день звільнення всіх належних йому сум, тому що відрахування із його заробітної плати 1913 грн. 80 коп. відбулось у протиправний спосіб.

Так, всупереч положень ст.ст.127,239 КЗпП, ч.2 ст.382 ЦПК роботодавець здійснив відрахування із заробітної плати для покриття виплачених працівнику сум поворот виконання по яким заборонено законом.

Більше того, роботодавцем порушена процедура вирішення питання про відрахування, так як за загальним правилом і за відсутності вже згаданого виключення, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної інстанції, який відмовив в задоволенні позову, або суд у якому перебуває справа за заявою відповідача. При цьому за судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист (ст.ст.380,381 ЦПК).

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст.127,128 КЗпП відрахування із заробітної плати може бути здійснено лише щодо працівника з яким тривають трудові правовідносини і лише на підставі наказу (розпорядження) роботодавця.

Між тим, трудовий договір з позивачем припинено 26 вересня 2017р., а наказ роботодавця від цієї ж дати про скасування наказу від 07 липня 2017р. №116-к про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може вважатись правовою підставою для здійснення відрахувань з огляду на відсутність в ньому вказівки про це.

Отже, наявність згаданого нескасованого наказу роботодавця не є перешкодою для вирішення спору по суті.

Таким чином, враховуючи відсутність у роботодавця підстав для відрахування вказаної суми слід дійти до висновку, що вимоги позивача про стягнення 1913 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі з врахуванням податків і обов'язкових платежів є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також наявні підстави, передбачені ст.117 КЗпП для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені за визначений у позові період.

При цьому колегія суддів виходить з того, що з позивачем розрахунок при звільнені в сумі 1913 грн. 80 коп. не проведений з вини відповідача, оскільки ця сума заробітної плати була незаконно утримана і фактично не виплачена до цього часу. А так як сума заборгованості по заробітній платі стягується у повному обсязі, що свідчить про відсутність спору про її розмір, то відповідно відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільнені у повному обсязі, тобто в межах середнього заробітку працівника з 27 вересня 2017р. по 21 травня 2018р. в сумі 14002,17грн. (86,97х161) з врахування податків і обов'язкових платежів. Середній заробіток позивача за два повні місяці роботи, що передував звільненню за травень і червень 2017р. складає 86,97 грн. (1808,78+1756,89:41). Час затримки розрахунку з 27 вересня 2017р. по 21 травня 2018р. - 161 день (вересень 2017р. - 3; жовтень 2017р. - 21; листопад 2017р. - 22; грудень 2017р. - 20; січень 2018р. - 21; лютий 2018р. - 20; березень 2018р. - 21; квітень 2018р. - 20; травень 2018р. - 13).

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Часткове задоволення позову (39,96%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного стягнення з відповідача судового збору у зв'язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не сплачував судовий збір за розгляд вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то з нього в дохід держави підлягають стягненню ці судові витрати у зв'язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій пропорційно від незадоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018р. скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Кривоозерського професійного аграрного ліцею на користь ОСОБА_2 1913 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі з врахуванням податків і обов'язкових платежів, 14002,17 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з врахуванням податків і обов'язкових платежів, а в дохід держави 704,10 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1057,90 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2018р.

Головуючий: Судді: