У х в а л а

2 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/4115/16-ц

провадження № 61-37299ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» на постанову апеляційного суду м. Києва

від 29 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (далі - ТОВ «Управляюча компанія «Простір») звернулось до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2,про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 93 874 грн 29 коп., за період з жовтня 2013 року по липень 2016 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року у складі судді Піхур О. В. позов ТОВ «Управляюча компанія «Простір» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Простір» заборгованість у розмірі 93 874 грн 29 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Білич І.М., Болотова Є.В., Шахової О.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Управляюча компанія «Простір» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Простір» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 56 222 грн 39 коп., інфляційних втрат - 1 197 грн 79 коп., 3% річних - 1 686 грн 67 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ «Управляюча компанія «Простір», в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 93 874 грн 29 коп., яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

При цьому зазначена справа не підлягає обов'язковому розгляду за правилами загального позовного провадження, а ціна позову не перевищує визначений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Управляюча компанія «Простір» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» на постанову апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Б. І. Гулько