Справа № 199/4493/18
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Гасанової М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та дружини,-
Позивачка звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та дружини.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 16.12.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який заочним рішенням від 02.10.2017 року було розірвано.
Від подружнього життя у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження дитини батьком зазначений відповідач, актовий запис №1312.
Позивачка зазначила, що її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має тяжке хронічне захворювання, згідно медичного висновку №83 про дитину-інваліда віком до 18 років від 23.10.2014 року - дитячий церебральний параліч, спастіко-гіпертонічна форма з вираженим стійким порушенням руху, обмеженням пересування та самообслуговування. Донька проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.
Характер хвороби ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, передбачає проведення регулярних заходів реабілітації дитини, зокрема, відвідування консультацій спеціалістів, проведення медикаментозної терапії, масажів тощо, що потребує постійних грошових витрат.
Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не надає, від виховання та матеріального забезпечення дитини ухиляється, а позивачка у зв'язку із наявністю у доньки ознак стійкого порушення руху та обмеження пересування вимушена значний час знаходитись поряд з дитиною, що значно обмежує її час та позбавляє можливості для заробітку достатньо коштів на утримання себе та доньки, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи стягнення із дати подання позову до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення дитиною повноліття; стягувати щомісяця з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісячно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на її утримання, до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка у судове засідання не з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність, про що надала письмову заяву.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 16.12.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02.10.2017 року було розірвано.
Від подружнього життя у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №1312, в якому батьком зазначений відповідач.
Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має тяжке хронічне захворювання, згідно медичного висновку №83 про дитину-інваліда віком до 18 років від 23.10.2014 року - дитячий церебральний параліч, спастіко-гіпертонічна форма з вираженим стійким порушенням руху, обмеженням пересування та самообслуговування (а.с.8).
Мати ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають за адресою: АДРЕСА_1 та дитина знаходиться на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою з місця проживання №039835 від 14.06.2018 року, виданою центром надання адміністративних послуг м.Дніпра (а.с.10).
Характер хвороби ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, передбачає проведення регулярних заходів реабілітації дитини, зокрема, відвідування консультацій спеціалістів, проведення медикаментозної терапії, масажів тощо, що потребує постійних грошових витрат, зокрема вартість лікувальної путівки коштує понад 11 940,00 гривень (а.с.14)
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не надає, від виховання та забезпечення дитини ухиляється. Окрім цього, оскільки у неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, наявне стійке порушення руху, вона обмежена в русі та не може самостійно обслуговувати себе, тому позивачка вимушена більше часу приділяти для виховання та обслуговування доньки, що позбавляє її можливості заробляти достатньої коштів для утримання себе та дитини.
Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1-3 ст.181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.88 Сімейний Кодекс України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Оскільки відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не надає, виходячи з характеру захворювання, через яке страждає неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та приймаючи до уваги медичні документи на підтвердження стану здоров'я дитини, відповідно до яких вона має виражене стійке порушення руху, обмеження пересування та самообслуговування, що також значно обмежує час та можливості позивачки для заробітку достатньо коштів на своє утримання та утримання доньки, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів у розмірі 1/3 усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи стягнення з дати подання позову до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення дитиною повноліття; а також суд вважає за можливе стягувати щомісяця із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1/6 частини усіх його доходів щомісячно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на її утримання, до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі ст. 144 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1 409,60 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 75, 80, 84, 112, 180, 181 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та дружини, - задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи стягнення з дати подання позову до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути щомісяця із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісячно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, на її утримання, до ІНФОРМАЦІЯ_7 року - до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка: ОСОБА_1, РНКОПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Дніпропетровська, паспорт НОМЕР_3, виданий 18.12.2003 року, Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
Відповідач: ОСОБА_2, РНКОПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець с. Ляміно, Сургутського району, Тюменської області, паспорт НОМЕР_4, виданий 02.03.2001 року, Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя