Провадження № 2/761/3706/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Шлапаковій А.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 14.12.2010 року ОСОБА_2 під розписку надав у позику ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США строком на 2 місяці та зобов`язався повернути їх 14.02.2011 року. ОСОБА_4 виступила поручителем за виконанням ОСОБА_3 зобов`язань по поверненню коштів. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення 25000,00 доларів США основного боргу, 24600,00 доларів США відсотків та в рівних частинах в дохід держави 3441,00 грн. судових витрат з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Рішенням суду від 21.11.2014 р. даний позов було задоволено. В договорі поруки строки повернення коштів не встановлений, однак в основному зобов`язанні, яке підтверджується розпискою наданою ОСОБА_3 , встановлений строк повернення коштів, а саме 14 лютого 2011 року. Отже, ОСОБА_2 пропущений строк пред`явлення до поручителя вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, оскільки даний строк закінчився 14 серпня 2011 року. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати припиненим договір поруки за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , укладений 14.12.2010 року ОСОБА_1 з 14 серпня 2011 року та покласти на відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 13 травня 2016 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем 25.07.2016 року на адресу суду направлено заперечення на позовну заяву, згідно яких ОСОБА_2 заперечував щодо викладеного у позові, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю.

В подальшому, 25.11.2016 року позивачем подавалась до суду заява про збільшення позовних вимог, однак, протокольною ухвалою суду від 10.03.2017 року відмовлено у прийнятті даної заяви до розгляду.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-1215 від 22.11.17 року у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи та в подальшому передано справу до провадження судді Юзьковій О.Л.

Ухвалою суду від 24 листопада 2017 року справу прийнято до провадження.

З урахуванням змін які були внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 20 лютого 2018 року вирішено питання про доцільність подальшого розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від нього також не надходило.

Третя особа не скористався своїм правом на подачу пояснень щодо позову.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що 14 грудня 2010 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику у розмірі 25 000,00 доларів США, що була оформлена шляхом написання розписки, строком на 2 місяці до 14 лютого 2011 року.

Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 виступила поручителем, про що нею зроблено допис в розписці від 14.12.2010 року.

Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, ст. 554 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з для укладання договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідача зазначає у своїх запереченнях на позов, що використав своє право на звернення до суду з позовом до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що обираючи спосіб захисту права ОСОБА_1 просить визнати припиненим договір поруки за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , укладений 14.12.2010 року ОСОБА_1 з 14 серпня 2011 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно боргу у розмірі 49 600 доларів США боргу задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва 07 грудня 2016 року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 63 845 доларів США, 49 136 доларів СШАта стягнення в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в дохід держави 3 441 грн. судового збору скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Скасовуючи рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року в частині вимог до ОСОБА_1 , Апеляційний суд м. Києва дійшов до висновку, що кредитор протягом шести місяців від 14 лютого 2011 року не пред`явив до поручителя вимоги щодо виконання взятих на себе зобов`язань, а з такою вимогою звернувся лише в січні 2014 року шляхом подачі позову, тобто після спливу шестимісячного строку встановленого законом. Відтак порука відповідача ОСОБА_1 за позикою від 14.12.2010 року припинилась.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Проте слід мати на увазі, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України та зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог, підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання припиненим договору поруки відсутні.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 509,543,544, 559 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання договору поруки припиненим залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: