АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/9469/17 Головуючий у 1-й інст. - Супрун Г.Б.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5970/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Супрун Г.Б. в приміщенні Подільського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається на те, що вона є матір'ю, а ОСОБА_1 - батьком ОСОБА_3. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 серпня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Зазначає, що батько інтересами сина не цікавиться і з ним не спілкується, не бере участі у його вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Жодним чином не бере участі у забезпеченні здобуття ОСОБА_3 повної загальної середньої освіти, підготовці до самостійного життя.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Крім того, в апеляційній скарзі просить з метою повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, а саме відомостей щодо його участі в житті, вихованні, навчанні, утриманні дитини та характеру взаємовідносин між ним та його сином викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідка неповнолітнього ОСОБА_3.

Посилається на те, що нотаріально посвідчена заява про визнання ним позову та не заперечення проти позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 № 1109 від 06 липня 2017 року була підписана помилково під впливом обману з боку позивача, без усвідомлення відповідачем юридичних наслідків вказаної дії, не відповідає його внутрішній свідомості та дійсному волевиявленню.

Зазначає, що заява підписана ним 06 липня 2017 року, а позовна заява датована 15 липня 2017 року, тобто на момент підписання заяви позивач навіть не звернулася до суду. Таким чином, у помилково підписаній заяві фактично передбачено визнання ОСОБА_1 позову у спорі, який ще не виник і провадження по якому не відкрито. Заявою № 661 від 26 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сіліним В.І., відповідачем було відкликано заяву № 1109 від 06 липня 2017 року.

Відповідач був позбавлений можливості спростувати доводи позивача, залучити докази, заявити клопотання так як йому не було відомо про розгляд справи, він не був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання. Зазначає, що бере участь в утриманні дитини, сплачує аліменти у визначеному розмірі, приймає участь у витратах на його освіту, одяг і дозвілля.

Крім того, суд не з'ясував фактичне ставлення батька до сина, не дослідив та не встановив чи має місце з боку відповідача систематичне та свідоме ухилення від виконання встановлених законом батьківських обов'язків по відношенню до сина та не заслухана думка дитини з цього питання.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач та її представник заперечили проти апеляційної скарги.

Посилаються на те, що зміст заяви від 06.07.2017 року стосовно того, що ОСОБА_1 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та прохання розглядати справу в суді за його відсутності було виготовлено зі слів відповідача та перед підписанням роз'яснено відповідачу особисто нотаріусом на виконання вимог діючого законодавства України. Відповідачу було відомо про розгляд справи, оскільки судові повістки направлялись йому за адресою його проживання, за цією ж адресою він отримав копію вказаного судового рішення. Крім того, зазначають, що син ОСОБА_3 самостійно за власним бажанням подав до Органу опіки та піклування заяву про те, що з батьком вони не спілкуються близько трьох років, його вихованням займається виключно мати, а тому він не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав. При цьому, відповідач, дбаючи ніби-то про порушені права дитини на засідання органу опіки та піклування щодо розгляду питання про позбавлення його батьківських прав за викликом не з'явився. Не намагався відповідач зустрітись із сином і після винесення рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

Представник третьої особи заперечила проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що думка дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав була заслухана Органом опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та відповідно до висновку від 01.03.2018 року доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається на те, що вона є матір'ю, а ОСОБА_1 - батьком ОСОБА_3. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 серпня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Зазначає, що батько інтересами сина не цікавиться і з ним не спілкується, не бере участі у його вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Жодним чином не бере участі у забезпеченні здобуття ОСОБА_3 повної загальної середньої освіти, підготовці до самостійного життя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку Подільської районної у місті Києві державної адміністрації спільне проживання між сторонами припинено з 2012 року шляхом розірвання шлюбу. Батько з дитиною не проживає, інтересами сина не цікавиться і з ним не спілкується, не приймає участі у його вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ніяким чином не приймає участі у забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовці до самостійного життя. На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, матір'ю створені належні умови проживання, відпочинку та розвитку та знаходиться повністю на її утриманні.

Крім того, згідно нотаріально посвідченої заяви від 06 липня 2017 року відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїта не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю, а ОСОБА_1 - батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час ОСОБА_5 повних 16 років.

Згідно висновку Подільської районної у місті Києві державної адміністрації № 106-2055 від 01.03.2018 року дитина - ОСОБА_5, народилася під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Спільне проживання між ними було припинено з 2012 року шляхом розірвання шлюбу. Зі слів матері, батько з дитиною не проживає, інтересами сина не цікавиться і з ним не спілкується, не приймає участі у його вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Не приймає участі у забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовці до самостійного життя.

На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, нею створені належні умови проживання, відпочинку та розвитку та знаходиться повністю на її утриманні.

Як вбачається з копії нотаріально посвідченої заяви від 06.07.2017 року відповідач ОСОБА_1 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3.

З метою захисту майбутнього та інтересів дитини на підставі ст. 164 СК України орган опіки та піклування у своєму висновку вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністраціїпідтримала вищевказаний висновок.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 любить свого сина, приймає участь у його вихованні та утриманні, сплачує аліменти у визначеному розмірі, приймає участь у витратах на його освіту, одяг і дозвілля, а судом першої інстанції вказані обставини не було належно досліджено, колегія суддів не приймає до уваги.

В апеляційні скарзі відповідач для підтвердження вищевказаних обставин просив допитати у судовому засіданні в якості свідка його сина ОСОБА_3.

Сам відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання Апеляційного суду 21 серпня 2018 року не з'явився.

Допитаний Апеляційним судом в судовому засіданні 21 серпня 2018 року в якості свідка ОСОБА_3 зазначив, що він сам був ініціатором позбавлення свого батька ОСОБА_1 батьківських прав відносно нього. Пояснив, що батько не цікавиться його життям, вони не бачились понад три роки та не спілкуються навіть по телефону. Батько йому не телефонує, а сам він теж не хоче йому нав'язуватись. Не виявив батько спроб зустрітись чи поспілкуватись з сином навіть в період апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що отримує від батька аліменти в розмірі 550 грн., що на його думку є малозначною допомогою, аліментів вистачає лише на проїзд до коледжу, а більше ні на що. Вважає таку суму аліментів образливою. Участі в інших витратах батько не приймає. Оскільки ОСОБА_3 вважає, що фактично батька немає у його житті, він виявив своє бажання позбавити його батьківських прав і юридично.

Крім цього, ОСОБА_3 пояснив, що відповідач не цікавиться де він навчається, не вітає його із святами та днем народження. Жодних подарунків чи якоїсь допомоги він не отримував від відповідача більше трьох років. Таке відношення він не вважає батьківським, просив позбавити відповідача батьківських прав щодо нього.

Тобто, поясненням ОСОБА_3 спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що нотаріально посвідчена заява №1109 від 06.07.2017 року, в якій ОСОБА_1 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав підписана відповідачем під впливом обману зі сторони позивача, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається із вказаної заяви «ОСОБА_1, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи добровільно, повністю розуміючи значення своїх дій та без будь - якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, вільно володіючи українською мовою цим заявляю, що не заперечую проти того, щоб мене позбавили батьківських прав стосовно мого неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Прошу справу розглядати в суді без моєї участі. Зміст статтей 164,165,166 Сімейного Кодексу України мені нотаріусом роз'яснено і зрозуміло. Зміст заяви виготовлений з моїх слів нотаріусом вірно, мені зрозумілий та відповідає моїм особистій волі та намірам.» (а.с.23).

Оригінал вказаної заяви ОСОБА_1 від 06.07.2017 року було оглянуто Апеляційним судом в судовому засіданні.

Апеляційним судом встановлено, що заявою №661 від 26.05.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сіліним В.І., ОСОБА_1 відкликав свою заяву №1109 від 06.07.2017 року (а.с.65).

Таким чином, ОСОБА_1 будучи обізнаним про розгляд в суді першої інстанції справи щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 відкликав свою заяву №1109 від 06.07.2017 року вже після ухвалення рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги, що справа судом першої інстанції розглянута без повідомлення відповідача, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 14.03.2018 року та копія позовної заяви з додатками направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37) та відповідно ним отримані 29.01.2018 року (а.с.39).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.