Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа153/904/18

Провадження2/153/261/18-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Любинецької Онілової А.Г.

секретар с/з ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ямпіль Вінницької обл.

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач заявила позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В своєму позові позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира №2 у багатоквартирному будинку по вул. Свободи, 50 (колишня - вул. Леніна) у місті Ямпіль Вінницької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 №1007, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду при міській Раді народних депутатів згідно з розпорядженням від 24.12.2003 № 1007. Право власності на квартиру зареєстроване комунальним підприємством «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації» 06.02.2004. Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири №3 у цьому ж будинку, яку він приватизував у 1997 році та на підставі рішення Ямпільської міської ради від 05.11.1997 №374 отримав 20.11.1997 державний акт про право власності № ІУ-ВН на частину земельної ділянки прибудинкової території багатоквартирного будинку, що прилягає до його квартири, площею 0,0416 га з призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Інші власники квартир державних актів на право власності на частину прибудинкової території даного будинку не отримали. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку не створювалось. Будинок по вул. Свободи, 50 у м. Ямпіль Вінницької області перебував на балансі Ямпільської районної споживчої спілки, в генеральному плані м. Ямполя станом на 1987 року прибудинкова територія не відображена, розподілу прибудинкової території між квартиронаймачами та Ямпільською райспоживспілкою проведено не було. Мешканцями будинку на прибудинковій території самочинно були побудовані господарські будівлі (сараї, підвали), вказані в зведеному оціночному акті будівель і споруд, які, проте, при подальшій приватизації громадянами квартир, у їх свідоцтва про право власності на квартири не увійшли і документи про право власності на них відсутні. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року, справа153/461/16-ц. У 2014 році між нею та відповідачем ОСОБА_4 виник конфлікт щодо використання земельної ділянки біля багатоквартирного будинку по вул. Свободи, 50 у м. Ямпіль Вінницької області, а саме, використання господарських будівель, які були побудовані ще до приватизації квартир у вказаному будинку. У 2016 році відповідач ОСОБА_4 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом до позивача про зобовязання вчинити певні дії, а саме, зобов'язати її за власні кошти та власними зусиллями розібрати (демонтувати) з належної ОСОБА_4 земельної ділянки покрівлю із шиферу (піднавіс), який знаходиться позаду його господарських будівель та 1 м. по ширині і по всій висоті цегляну стіну, господарського приміщення вкритого шифером, який самочинно побудований позивачем впритул стіна до стіни належного ОСОБА_4 гаража, на прибудинковій території багатоквартирного будинку по вул. Свободи, 50 у м. Ямпіль Вінницької області. На підтвердження своїх вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він є власником земельної ділянки розміром 0,0416 га., для обслуговування житлового будинку та господарських будівель відповідно до державного акту про право власності ІУ-ВН № №038267 від 20.11.1997, виданого на підставі рішення Ямпільської міської Ради народних депутатів від 05.11.1997 №374. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 р. позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено. Однак, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року рішення першої інстанції скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року, справа 153/461/16-ц, встановлено, що земельна ділянка розміром 0,0416 га., яка відповідно до державного акту про право власності ІУ-ВН №038267 від 20.11.1997, виданого на підставі рішення Ямпільської міської ради від 05.11.1997 №374, належить ОСОБА_4 фактично не виділена на місцевості та її межі не встановлено. Позивач зазначає, що судом зазначено про порушення приписів ст.22 ЗК України 1990 року (чинного на час видачі державного акта), згідно з якою право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і отримання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості)) і одержання документа, що посвідчує право власності, забороняється. Як передбачено п. 1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року, межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. У рішенні Апеляційного суду Вінницької області також вказано, що «акт встановлення меж його земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 суду не надав і в матеріалах справи він відсутній. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснив, що вказаного акту немає. Позивач вказує на те, що межі земельної ділянки площею 0,0416 га. за державним актом ІУ-ВН №038267 від 20.11.1997, виданим на підставі рішення Ямпільської міської Ради народних депутатів від 05.11.1997 №374, на імя відповідача ОСОБА_4, в натурі на місцевості встановлені не були. Однак, біля багатоквартирного будинку по вул. Свободи, 50 в м. Ямпіль Вінницької області прибудинкова територія виділена не була. Незаконним рішенням Ямпільської міської Ради народних депутатів від №374 відповідачу ОСОБА_4 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0416 га. по вул. Свободи,50 в м. Ямпіль Вінницької області, яка прилягає до його квартири, і на якій розташовані господарські будівлі, побудовані ще до приватизації ним, а також іншими мешканцями, своїх квартир у будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території визначаються співвласниками. Позивач зазначила, що земельна ділянка, яка знаходиться біля багатоквартирного будинку по вул. Свободи,50 в м. Ямпіль Вінницької області належить всім власникам квартир вказаного будинку на праві спільної сумісної власності. Рішенням Ямпільської міської Ради народних депутатів від 05.11.1997 №374 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 416 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель по вул. Леніна, 50/3 ОСОБА_4 порушено права інших співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі, і права позивача. На даний час немає можливості виділити прибудинкову територію для багатоквартирного будинку по вул. Свободи,50 у м. Ямпіль Вінницької області, оскільки частина землі, яка згідно із законом виділяється під прибудинкову територію, передана у власність одному із співвласників на підставі незаконного рішення. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ІУ-ВН №038267 від 20.11.1997, виданий на підставі рішення Ямпільської міської Ради народних депутатів від 05.11.1997 №374, на імя ОСОБА_4, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав. Вказав, що позивачу на праві приватної власності належить квартира №2 у багатоквартирному будинку по вул. Свободи, 50 (колишня - вул. Леніна) у місті Ямпіль Вінницької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 №1007, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду при міській Раді народних депутатів згідно з розпорядженням від 24.12.2003 № 1007. Державний акт видавався у 1997 році. Фактично ОСОБА_4 не виділено земельна ділянка на місцевості. Межі земельної ділянки не встановлені, були порушені при видачі земельного акту. Спір між сторонами триває більше 30 років.

Відповідач ОСОБА_4 17.09.2018 за вх..№6262 відповідач ОСОБА_4 подав відзив, в якому зазначив, що в 1997 році ним була подана заява до комісії по приватизації державного житла Ямпільської міської ради про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1. Розпорядженням №594 від 15.08.1997 комісією його заява була задоволена і вказана квартира була передана йому та його сімї у приватну власність і видано свідоцтво на право власності на житло від 18.08.1997. За його квартирою, яка була побудована Ямпільською райспоживспілкою рахувались господарські будівлі гараж, сараї, підвал, які знаходились поруч із квартирою згідно інвентарної справи на домоволодіння 1994 року та новим технічним паспортом виготовленим на належну йому квартиру Ямпільським РБТІ 28.11.2017. З метою обслуговування належної його квартири і прикріплених до неї господарських будівель (гаража, сараю, підвалу), а також приведення їх в належний стан відповідач звернувся до міської ради із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 416 кв.м., яка знаходиться навпроти його квартири. Земельна комісія обстежувала земельну ділянку, яку йому планували надати у власність та було враховано, що ця земельна ділянка не має ніякого практичного значення для власників квартир №1 і №2 оскільки у них вхід до їх квартир і господарських будівель з другої сторони будинку. Тому, рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 05.09.1997 №374, було вирішено передати йому безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 416 кв.м., для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Рішення не скасовано, прийнято в межах повноважень повноважним органом, у відповідності до діючого на той час земельного кодексу України. 20.11.1997 на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 05.09.1997 №374 Ямпільською міською радою йому виданий державний акт на право приватної власності на землю, площею 0.0416 га., в межах згідно з планом, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позивач у позові посилається на норми земельного законодавства, які регулюють земельні відносини починаючи з 01.01.2002. При цьому, відповідач набув права власності на земельну ділянку в 1997 році, тому правові підстави набуття ним права власності на земельну ділянку визначалися на той час ст. 6 ЗК 1990 року, яка і повинна застосовуватись судом до вказаний правовідносин. Позивач ОСОБА_2 почала проживати у квартирі №2 в будинку по вулиці Свободи, 50 (колишня Леніна) у м. Ямполі з 1987 року. З часу проживання позивача ОСОБА_2 в квартирі та його проживання в квартирі і користування прибудинковою територією до дня подачі позову минуло більш як 31 рік. З часу оформлення ним права власності на спірну земельну ділянку до дня подачі позову минуло більше 20-ти років. Як позивач ОСОБА_2 у позові зазначила конфлікт між ними щодо використання ним моєї земельної ділянки став існувати ще в травні 2014 році, коли остання без документів та з порушенням норм ДБН прибудувала до задньої стіни його гаража свою пристройку. В результаті цього стічні води, які стікали з даху пристройки позивача стікали по стіні його гаража, що спричинило руйнування гаража. Після чого, в 2014 році відповідач почав звертатись до Ямпільської міської ради про вирішення цього конфлікту щодо незаконної прибудови позивачки і надавав як комісії міської ради так і ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. 21 травня 2014 року ОСОБА_2 із письмовою заявою зверталась до міського голови Ямпільської міської ради з проханням направити комісію для вирішення спірного питання зі мною та іншим сусідом ОСОБА_6 щодо використання земельної ділянки. 01.07.2014 комісія склала акт обстеження прибудинкової території домоволодіння де ми проживаємо, у якому зазначила про існування належності мені земельної ділянки площею 416 кв.м., згідно державного акта ІV-ВН № 038267 від 20.11.1997. Вважаючи, що в акті підроблений підпис інспектора ДАБК ОСОБА_7 ОСОБА_2 06.03.2015 звернулась із заявою до Ямпільського РВ УМВС. 04.03.2015 ОСОБА_2 також зверталась із письмовими заявами до голови Ямпільської міської ради, начальника Ямпільського РВ УМВС України у Вінницької області прокурора Ямпільського району Вінницької області, щодо вирішення спірного питання забудови і земельної ділянки трьохквартирного будинку по вул. Леніна, 50 в м. Ямпіль. В цій заяві ОСОБА_2 також зазначила про те, що їй відомий зміст акту обстеження від 04.05.2014, який остання вважала підробленим та з підробленим підписом. 11.03.2015 складено ст. о/у СДСБЕЗ Ямпільського РВ УМВС ст. лейтенантом міліції ОСОБА_8 складено висновок яким перевірку по даному факту закінчено та не виявлено ознак злочину за ст. 358 КК України. Із змісту цього висновку також вбачається, що під час перевірки заяви ОСОБА_2, останню було опитано де вона повідомила що їй було відомо про проведення обстеження комісією та відомо про зміст вищезазначеного акту обстеження. Ямпільська рада своїм листом від 12.03.2015 також повідомила ОСОБА_2, що для вирішення спірного питання зі мною та прилеглої території біля будинку необхідно звертатись до суду. Вказав, що позивачу ОСОБА_2 було відомо, що у нього є державний акт на спірну земельну ділянку ще в 2014 - березень 2015 роках, але через власне недбальство чи з причини зловживання своїм правом на позов не звернулась до суду вчасно в межах строку позовної давності. Таким чином, про існування у мене оспорюваного державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 було відомо 01.07.2014 року зі змісту комісійного акту обстеження прибудинкової території домоволодіння по вул. Свободи, 50 м. Ямпіль Вінницької області. Позивачка звернулась до суду 22 червня 2018 року, тобто із пропуском позовної давності. На час набуття відповідачем права власності на земельну ділянку права та інтереси позивача не порушувались і до сьогодні не порушені, оскільки позивач набула у власність квартиру та почала в ній проживати в 2003 році і жодних заяв на приватизацію земельної ділянки не подавала. У позові позивач зазначає, що станом на 1987 рік прибудинкова територія нашого будинку по вулиці Свободи, 50 (бувша Леніна) м. Ямпіль не відображена в генеральному плані м. Ямпіль, розподілу прибудинкової території між квартиронаймачами та Ямпільською райспоживспілкою проведено не було. Мешканцями будинку на прибудинковій території самочинно були побудовані господарські будівлі (сараї, підвали), і документи про право власності на них відсутні. Ці обставини не відповідають дійсності та на підтвердження цих обставин позивач доказів не надала. Відповідач стверджує, що план схема земельної ділянки, яка на той час виділялась райспоживспілці є в наявності. Господарські будівлі (сараї) ще були побудовані Ямпільською райспоживспілкою і в подальшому були передані власникам разом із квартирами. Зокрема особисто у нього, в належному йому технічному паспорті зазначені усі господарські будівлі (гараж, два сараї, альтанка), позначені в плані літерами «Б», «б», «б-1», «Д» відповідно. Тобто ці будівлі ним набуті у встановленому законом порядку та розташовані на земельній ділянці, яка надана йому у власність згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого 20.11.1997 і на якому чітко вказані межі його земельної ділянки та їх розмір. Позивач у позові також посилається на п.1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року. Вказаний наказ не може застосовуватись до цих правовідносин оскільки, межі його земельної ділянки закріплювались та відображались в Державному акті на право власності на землю в 1997 році, коли цей наказ ще не діяв, а його норми не мають зворотної дії в часі. Також позивач стверджує, що межі його земельної ділянки площею 0,0416 за державним актом серія від 2.11.1997 в натурі на місцевості встановлені не були, що також є припущенням позивача і не підтверджується належними доказами. Відповідач зазначив, що на момент встановлення в натурі на місцевості меж його земельної ділянки, яка відображена у моєму державному акті позивач не проживала в будинку і не користувалась прибудинковою земельною ділянкою, тому не була учасником цих відносин. Також, що в плані зовнішніх меж земельної ділянки, яка відображена в державному акті його земельна ділянка має чіткі лінії конфігурації, із зазначенням їх розмірів, та описом із привязкою до суміжних (сусідніх) меж земельних ділянок. Сам по собі факт не винесення в натуру (на місцевості) розмірів земельної ділянки передбачених проектом відведення, із встановленням землевпорядною організацією межових знаків, які передаються власнику на зберігання, не свідчить про порушення прав позивача та сусідніх землекористувачів. Тому в цій частині твердження позивача відповідач вважає помилковими. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позові позивач суду разом із позовом не надала. Зазначив, що він набув право власності на землю на підставі та в порядку діючого в 1997 році земельного та іншого законодавства за чітко визначеною в законодавстві процедурою на підставі законного рішення уповноваженого органу. Жодних прав та інтересів позивача ні мною ні уповноваженим органом порушено не було. Окрім викладеного, окремою підставою для відмови у позові ОСОБА_2 є пропуск останньою трирічного строку позовної давності. Просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав. Вказав, що будинок побудований на два підїзди. Йому видана земельна ділянка в тупику. Зазначив, що у 1997 році не було державного акту на земельну ділянку. Також пояснив, що він проживає в будинку 31 рік, каналізація знаходиться під будинком, вигрібна яма знаходиться на його земельній ділянці, але ніяких перешкод позивачу у використанні ями не чиниться.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що у позовній заяві зазначено норми, які не стосуються спірних правовідносин. Право позивача не порушено. Рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 05.09.1997 №374, було вирішено передати відповідачу безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 416 кв.м., для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Рішення не скасовано, прийнято в межах повноважень повноважним органом, у відповідності до діючого на той час земельного кодексу України. 20.11.1997 на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 05.09.1997 №374 Ямпільською міською радою відповідачу виданий державний акт на право приватної власності на землю, площею 0.0416 га., в межах згідно з планом, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Також пояснив, що позивач знала про акт міської ради від 2014 року і знала про існування державного акту. Тому вважає, що є підстави для застосування позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ямпільської міської ради Вінницької області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у порядку, встановленому ст. ст.128, 130 ЦПК України - судовою повісткою, направленою рекомендованим листом. Належним чином повідомлений представник не прибув у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Заяви, клопотання: відзив поданий відповідачем, заява позивача про перенесення розгляду справи, заява відповідача про проведення підготовчого засідання без його участі, клопотання адвоката про перенесення судового засідання.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Із копії свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 №1007, виданого на підставі розпорядження від 24.12.2003 №1007 встановлено, що квартира №2 по вул. Леніна в м. Ямпіль Вінницької області належить на праві приватної, спільної (сумісної власності) ОСОБА_2, загальною площею 69,8 кв.м. Із копії постанови Ямпільської районної спілки споживчих товариств правління від 28.11.2003 «Про дозвіл на приватизацію квартири ОСОБА_2С.» встановлено, що ОСОБА_2 дозволено приватизувати квартиру по вул. Леніна, 50/2 в м. Ямпіль Вінницької області, в якій вона проживає з 1987 року. Із копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого 20.11.1997 встановлено, що ОСОБА_4 передано у приватну власність земельна ділянка, площею 0,0416 га., що розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Із копії рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів Ямпільського району вінницької області від 05.11.1997 №374 встановлено, що ОСОБА_4 передано у безоплатну приватну власність земельну ділянку по вул. Леніна, 50/3 в м. Ямпіль Вінницької області, площею 416 кв.м., для обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Із копії апеляційної скарги, поданої 10.10.2017 встановлено, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2017 по справі №153/461/17. Із копії інвентаризаційної справи на будинок №50 по вул. Леніна в м. Ямпіль встановлено, що власником вказаного будинку була Ямпільська Райспоживспілка. Із копії технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у приватній власності встановлено, що квартира №3 по вул. Леніна в м. Ямпіль Вінницької області знаходиться у приватній власності ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_10 Із копії технічного паспорту на квартиру №3 у житловому будинку №50 по вул. Свободи (колишня Леніна) в м. Ямпіль Вінницької області встановлено, що технічний паспорт виданий на імя ОСОБА_4. До складу будівель і споруд входять: веранда (І); сходова площадка (ІІ); сходова площадка (ІІІ); кладова (1); котельня (2); коридор (3); житлова (4); кухня (5); ванна (6); коридор (7); житлова (8); житлова (9; житлова (10). Із копії заяви від 21.05.2014 встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до міського голови Ямпільської міської ради Вінницької області із заявою про вирішення спірного питання з сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_11 щодо використання земельної ділянки. Із копії акту від 01.07.2014 встановлено, що станом на 01.07.2014 ОСОБА_12 (ОСОБА_2С.) АДРЕСА_2 здійснила будівництво (по свідченням сусідів) господарських будівель (орієнтовно в 2010 році), згідно з план-схеми Ямпільської БТІ. Будівництво господарських будівель здійснено з порушенням ДБН. Реконструкція квартири №2 здійснено без дозвільних документів (встановлено двері в несучу конструкцію будинку для майбутнього будівництва балкону), без участі сертифікованого експерта технічного обстеження та переоснащення будівлі, що є порушенням ДБН. Рекомендовано ОСОБА_12 (ОСОБА_2С.) привести наявну прибудову господарських приміщень згідно ДБН (санітарних, пожежних та інших норм), в строк до 01.08.2014. Із копії заяви від 06.03.2015 встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до міського голови Ямпільської міської ради Вінницької області, начальника Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області та прокурора Ямпільського району Вінницької області із заявою про те, що в акті обстеження прибудинкової території її домоволодіння було підроблено підпис інспектора ДАБК ОСОБА_7 Із копії висновку №741-752 від 11.03.2015 встановлено, що перевірку по факту підроблення підпису інспектора ДАБК ОСОБА_7 завершено, так як не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 358 КК України. Із копії повідомлення міського голови Ямпільської міської ради Вінницької області вих..№13-02-46 від 12.03.2015 встановлено, що ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду, для вирішення питання з сусідом ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) та невиконання рекомендації комісії від 01.07.2014. Із пояснювальної записки ОСОБА_13 від 05.11.2018 встановлено, що будівлі збудовані після введення в експлуатацію самовільно.

Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного.

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення інших судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Колишній власник земельної ділянки, яка викуплена для суспільних потреб, має право звернутися до суду з позовом про визнання недійсним чи розірвання договору викупу земельної ділянки та відшкодування збитків, пов'язаних з викупом, якщо після викупу земельної ділянки буде встановлено, що земельна ділянка використовується не для суспільних потреб.

Відповідно до ч. 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач не довела факту порушення, оспорення чи невизнання її прав, свобод чи наявність законного інтересу.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню і має підстави відмовити у задоволенні позову.

Заявлена вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності є передчасною, оскільки позивачем не заявлено позовної вимоги про скасування рішення Ямпільської міської ради Вінницької області від 05.11.1997 №374, на підставі якого ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю від 20.11.1997, площею 416 кв.м., для обслуговування житлового будинку по вул. Леніна, 50/3 в м. Ямпіль Вінницької області. Позивачем не доведено факту порушення її прав та інтересів з боку відповідача. Надані докази не містять фактичних даних на підтвердження обставин, вказаних позивачем про порушення її прав та інтересів.

При цьому, згідно із вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні вимоги заявленої відповідачем про застосування строків позовної давності, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України під час судового розгляду справи відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності у цьому спорі.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки позивач не довела факту порушення її прав, свобод чи законного інтересу, тому суд не має підстави для застосування позовної давності.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачу судових витрат за рахунок відповідача.

Спірні правовідносини врегульовані ст.41 Конституції України, ст.ст. 152, 153 ЗК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 152, 153 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.Г. ЛЮБИНЕЦЬКА-ОНІЛОВА