У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №0911/1019/2012

04 липня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.,

представника відділу ДВС ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна скаргу ОСОБА_3, суб"єкт оскарження: головний державний виконавець Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на постанову головного державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 15.02.2018 року ВП № 33369286 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Надвірнянському РВ ДВС перебуває виконавчий лист Надвірнянського районного суду № 0911/1019/2012 від 11.05.2012 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 450,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. По даному листу у березні 2012 року було відкрито виконавче провадження № 33369286. Однак через скрутне фінансово-матеріальне становище він тривалий час не мав можливості систематично та в повному обсязі сплачувати зазначені аліменти, в наслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 28015,00 грн. Тому, 15.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. З даною постановою він не погоджується, оскільки вона позбавляє його та його сім"ю єдиного основного законного засобу для існування, тому що він є приватним підприємцем та здійснює перевезення пасажирів. Просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Жолобчука П.І. від 15.02.2018 року.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд скарги у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з наведених в ній підстав, просить скаргу задоволити.

Головний державний виконавець Надвірнянського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу не визнав. Зазначивши, що здійснення всіх виконавчих дій, направлених на примусове стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 28015,00 грн. проводилося і проводиться у відповідності до вимог чинного законодавства. Дана постанова про обмеження у праві керування транспортними засобами є єдиними законним стимулом для погашення ОСОБА_3 заборгованості і не позбавляє боржника законного джерела засобів існування. Майна, на яке можна було би звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по аліментах, в боржника немає. ОСОБА_3 і надалі здійснює пасажирські перевезення, з 2012 року боржник тільки в 2015 році сплатив всього 2000 грн., а з часу подання скарги і до сьогоднішнього дня ним жодного платежу по аліментах не було здійснено, тому просить в задоволенні скарги відмовити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні також просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3, оскільки він взагалі не сплачує аліменти на утримання їхньої дитини, не бере участі у її вихованні. Крім того, рішенням Надвірнянського районного суду від 02.05.2018 року вже збільшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_3, яке набрало законної сили. Проте і на даний час ОСОБА_3 не сплачує навіть ті аліменти, які визначені рішенням суду в 2012 році. Зазначає, що постанова державного виконавця Жолобчука П.І. про обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_3 є правомірною і не підлягає скасуванню, іншим чином спонукати боржника здійснювати свої аліментні зобов"язання неможливо.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 11.05.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист та скеровано до примусового виконання у відділ ДВС Надвірнянського РУЮ.

Також судом встановлено, що присуджені аліменти по 450 грн. ОСОБА_3 з часу їх присудження не сплачував, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з липня 2012 року по березень 2018 року становить 28915,00 грн. згідно розрахунку заборгованості від 03.04.2018 року. Аліменти ним сплачено тільки в період січня-грудня 2015 року в розмірі 2000 грн., інших платежів по аліментах ним не здійснено.

Скаржник ОСОБА_3 у своїй скарзі також не заперечив обставину щодо існування в нього заборгованості зі сплати аліментів.

В зв"язку із наявністю заборгованості у ОСОБА_3 по виконавчому листу № 0911/1019/2012 від 11.05.2012 року, державним виконавцем 15.02.2018 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості у повному обсязі.

Порядок стягнення аліментів визначено положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема пп.2 п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вищевказану постанову державним виконавцем було винесено відносно ОСОБА_3 в зв"язку з тим, що сукупний розмір його заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відтак, суд вважає безпідставною вимогу скаржника щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 15.02.2018 року відносно ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 33369286, адже така дія була вчинена у передбаченому законом порядку. Жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець вийшов за межі чинного законодавства, суду не надано.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд беззаперечно встановив, що поясненнями сторін та матеріалами справи доведений факт обізнаності боржника ОСОБА_3 про існування обов"язку виконання судового рішення та сплати стягнутих аліментів.

Також, згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що на час винесення рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 від 11.05.2012 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 гривні, з 1 липня 1559 гривень, з 1 грудня 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень.

Проте, навіть враховуючи збільшення мінімального розміру аліментів, систематична несплата аліментів та ненадання дитині будь-якої іншої добровільної матеріальної допомоги, прямо свідчить лише про відсутність інтересу до неї з боку божника, його бажання ухилитися від виконання покладених на нього обов"язків щодо виховання дитини, забезпечення їй належного рівня розвитку та проживання, хоча б за мінімальними стандартами.

В даній ситуації суд переконаний, що застосовувані державним виконавцем заходи переслідують лише законну мету щодо забезпечення погашення ОСОБА_3 заборгованості, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є приватним підприємцем та здійснює перевезення пасажирів за маршрутом «Надвірна-Білозорина», що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 19.10.2009 року, копією ліцензії про надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 30.03.2010 року та копією договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміському автобусному маршруті загального користування «Надвірна-Білозорина-1» № 16/10/102 від 12.12.2016 року.

Щодо визначення справедливого балансу тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві керування транспортними засобами та меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах, то суд звертає увагу на те, що таке обмеження не позбавляє ОСОБА_3 основного законного джерела засобів для існування, оскільки є тимчасовим і буде стимулювати божника до виконання зобов"язань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

Таким чином, заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду та незаконність оскаржуваної постанови.

На підставі наведеного, ст. ст. 11, 17, 18, 26, 52, 60, 62, 82 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 15.02.2018 року ВП № 33369286 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст ухвали виготовлено 06.07.2018 року.