Справа №263/2116/18
Провадження №2/263/1128/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

(заочне)

02 липня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря Лапоног Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що на праві приватної спільної сумісної власності у домоволодінні розташованому за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45, ОСОБА_1, належить 17/200 частки, що являє собою окреме житлове приміщення (квартиру), відповідачі по справі з 2013 року жодного разу не зявилися за адресою реєстрації, відповідачі не приймають участі і утриманні і ремонті квартири, та не сплачують комунальні послуги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Позивачка у судове засідання не зявилася, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримав та просила задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзив суду не надали, про причини неявки не повідомили, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 у домоволодінні розташованому за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45, ОСОБА_1, належить 17/200 частки, що являє собою окреме житлове приміщення (квартиру).

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; Договором дарування частини домоволодіння від 19 липня 2016 року; технічною документацією, належить позивачу.

Згідно з договору дарування частини домоволодіння за адресою Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45, передається у володіння ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно до технічного паспорту за № 264-16 на садибний житловий будинок розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45, частина будинку а саме 17/200 частки, належить позивачу.

Відповідно до довідки за № 427 від 06.12.2017 року з державної статистичної звітності про наявність земель та розподілу їх за власниками земель ОСОБА_5, на праві власності належить земельна ділянка розташована за адресою м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45.

Відповідно до Домової книги за адресою м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45., зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що частина домоволодіння є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві спільної сумісної власності у домоволодінні розташованому за адресою - Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Харлампіївська, 45, 17/200 частки домоволодіння.

Відповідачі фактично з 2001 року припинили проживати разом з позивачем а тому припинили бути членом сімї власника житла, тобто вказаного домоволодіння, а отже втратили право користування жилим приміщенням крім того, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік у вказаному домоволодінні, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачами, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що та обставина, що відповідачі залишаються зареєстрованими у домоволодінні, не оплачують комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому, суд вважає можливим визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Керуючись ст.ст. 263,264,265,280-284 ЦПК України, ст.ст. 391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровану за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у Донецькій області м. Маріуполь вул. Харлампіївська б.45.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Шевченко