Справа№592/5764/18
Провадження №2-о/592/171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Клюшник В.Г.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна податкова інспекція у м.Сумах Головного управління ДФС, Виконавчий комітет Сумської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання (факту прийняття спадщини) після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.07.1981 року між нею та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб і вони разом проживали у АДРЕСА_1 з 08.1995 року по день його смерті, але з 25 березня 2017 року знялася з реєстрації проживання у вищевказаній квартирі по особистим мотивам, але продовжувала проживати за адресою, де був зареєстрований чоловік. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її чоловік ОСОБА_4, на день смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, гаражу та земельної ділянки. Вона як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що нею не надано документів про фактичне прийняття спадщини, в звязку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаною заявою.

Заявниця та її представник в судовому засіданні просили встановити факт постійного проживання заявниці зі своїм чоловіком ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на час відкриття спадщини АДРЕСА_1.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили розглядати відповідно до вимог законодавства.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заяви не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Суми помер чоловік заявниці ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу 18.07.1981 року між нею та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 серпня 2005 року, гаражу, який був придбаний ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 23 травня 2012 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, , посвідченого нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н. В. та земельної ділянки, яка була придбана ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу 25 травня 2012 року площею 0,0047 га за адресою: АДРЕСА_4, посвідченого нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н. В.

Відповідно до акту приватного підприємства «Наш дім» від 27.04.2018 року ОСОБА_1 проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_4 до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином в судовому засіданні доведено той факт, що заявниця ОСОБА_1 по день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, що обєктивно підтверджується матеріалами цивільної справи, поясненнями представника заявниці, показаннями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Враховуючи встановлені судом обставини,зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,5,7,12, 263-265, 293,294, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна податкова інспекція у м.Сумах Головного управління ДФС, Виконавчий комітет Сумської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Ю. Корольова