Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 405/8279/15-ц

провадження № 61-17825св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Петропродукт-Україна»,

відповідач - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко Оксана Петрівна,

треті особи: Приватне акціонерне товариство «Креатив», філія Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Товариство з обмеженою відповідальністю, «Протеїн-Продакшн», Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Петропродукт-Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2016 року у складі судді Шевченко І. М. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Петропродукт-Україна» (далі - ТОВ «Петропродукт-Україна»)звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко Оксани Петрівни,треті особи: Приватне акціонерне товариство «Креатив» (далі - ПрАТ«Креатив»), філія Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - філія Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Протеїн-Продакшн» (далі - ТОВ «Протеїн-Продакшн»), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), про визнання неправомірними дій.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 червня 2014 року між ТОВ «Петропродукт-Україна» (заставодавець) та ПАТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філіал - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» (заставодержатель), укладений договір застави № 4, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстрований у реєстрі за номером 1675. Згідно з умовами договору предмет застави складають належні заставодавцю корпоративні (майнові) права, пов'язані із правом власності заставодавця на частку (долю) у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн» в розмірі 51 % від розміру статутного капіталу товариства та частка (доля) в статутному капіталі товариства, що складає 51,00 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакшн» (пункти 9, 1.1, 4.1).Вказаний договір укладений як забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Креатив» за договором кредитної лінії від 09 жовтня 2009 року № 10. У подальшому до цього договору укладений договір про внесення змін. Вважає, що правочини укладені з порушенням вимог закону, відповідач порушив Порядок про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Виконавчим органом ТОВ «Петропродукт-Україна» згідно з пунктом 8.2 статуту є директор, що здійснює оперативне керівництво роботою заставодавця відповідно до рішення зборів учасників і чинного законодавства України, укладає угоди (в тому числі кредитні, закладні, гарантійні) тільки за рішенням зборів учасників. Вищим органом управління ТОВ «Петропродукт-Україна» є загальні збори учасників (пункт 8.1 статуту), до виключної компетенції яких належить відчуження майна на суму, що становить 50 і більше відсотків майна позивача. Зі змісту наведених пунктів статуту ТОВ «Петропродукт-Україна» слідує, що директор як виконавчий орган товариства розпоряджається майном товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, за умови погодження загальними зборами учасників товариства як вищим керівним органом товариства такого розпорядження.Отже, укладення договору застави директором від імені товариства потребувало рішення загальних зборів учасників ТОВ «Петропродукт-Україна». Проте оспорюваний договір застави укладений без отримання належної згоди заставодавця. У пункті 2.4.7 договору застави зазначено, що рішенням власника товариства - протоколом від 26 червня 2014 року № 9 підтверджується:

- згода (рішення) власника (учасника) товариства на передачу в заставу заставодержателю предмета застави за цим договором;

- згода (рішення) власника (учасника) товариства на заміну учасника товариства (заставодавця) внаслідок звернення стягнення на предмет застави шляхом його (предмета, застави) продажу (відступлення) на користь заставодержателя або інших осіб;

- згода (рішення) власника (учасника) товариства на продаж (відчуження) на користь інших осіб, у тому числі на користь заставодержателя або будь-якої третьої особи внаслідок звернення стягнення на предмет застави та внесення у зв'язку з таким продажем (відступленням) змін до установчих документів товариства, пов'язаних із зміною складу учасників товариства.

Проте товариство не отримувало повідомлень про проведення загальних зборів, визначених пунктом 2.4.7 договору застави, участі у загальних зборах не брало, представників для участі у зборах не направляло, протоколів (рішень) зборів не підписувало, взагалі зазначений протокол ТОВ «Петропродукт-Україна» не оформлювався та відсутній у товариства. Тому і нотаріусу для посвідчення договору не надався.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконними дії приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. щодо посвідчення договору застави від 27 червня 2014 року № 4, укладеного між ТОВ «Петропродукт-Україна» та ПАТ «Державний ощадний банк Україна», зареєстрованого в реєстрі за № 1675, та посвідчення договору про внесення змін від 14 січня 2015 року № 1 до договору застави, зареєстрованого в реєстрі за № 54, та припинити обтяження рухомого майна, вчинене на підставі договору застави.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Петропродукт-Україна» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що згоду позивачу на укладення договору застави, на передачу (продаж/відступлення) частки/корпоративних прав (майнових) у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн» надано протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Петропродукт-Україна» від 14 березня 2014 року № 1. Чинне законодавство України не забороняє оформлення в заставу корпоративних прав, а останні володіють усіма необхідними для передачі в заставу властивостями, корпоративні права на частку в статутному капіталі господарської організації можуть виступати предметом застави. Позивач є єдиним учасником ТОВ «Протеїн-Продакшн», а відповідно при передачі/зверненні стягнення на частку у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн» права інших учасників не можуть бути порушеними. Крім того, предметом застави за договором застави є не лише корпоративні (майнові) права, пов'язані з правом власності на частку (долю) у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн», що складає 51 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакшн», а й частка (доля) в статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн», що складає 51 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакшн» (пункт 4.1 договору застави). Під час посвідчення договору застави майнових прав та договору про внесення змін, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. дотримано вимоги статей 39, 44, 46, 55 Закону України «Про нотаріат» та вимоги глав 5, 6, 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Петропродукт-Україна» з інших підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив із того, що судом першої інстанції надано оцінку законності правочину, що не становить предмет спору щодо оскарження дій нотаріуса. Хоча нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності зі встановленими для цього органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому якпотурання відхиленням від зазначеного порядку, але формальні обставини не впливають на правомірність посвідчення правочину. Правомочність учасників договору (представників) перевірена, представники сторін діяли згідно з довіреностями, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення скріплене підписами. Недотримання приватним нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочину (документ, на підставі якого вчинено нотаріальну дію не долучений до нотаріальної справи), не вплинули на наміри сторін, які узгодили зобов'язання, в тексті якого викладений зміст протоколу від 26 червня 2014 року № 9 ТОВ «Петропродукт-Україна». Правомірність дій представника товариства і відповідність укладеного договору закону не є предметом цього позову як і з'ясування обставин прийняття товариством рішення щодо передачі майна в заставу.

У жовтні 2017 року ТОВ «Петропродукт-Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року, в якому просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що всупереч вимогам частини третьої глави 7 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в матеріалах нотаріальної справи відсутнє рішення власника товариства про надання згоди на укладення договору застави та договору про внесення змін до нього. Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час допиту в суді першої інстанції підтвердили фізичну відсутність протоколу від 26 червня 2014 року № 9, оскільки зазначеними особами як представниками юридичних осіб учасників ТОВ «Петроподукт-Україна» такий протокол не підписувався, участі у загальних зборах учасників ТОВ «Петроподукт-Україна» із зазначеним порядком денним вони не брали.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою від 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 27 червня 2014 року між ТОВ «Петропродукт-Україна» та ПАТ «Державний ощадний банк Україна», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», укладений договір застави № 4, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстрований у реєстрі за № 1675.

Договір укладено для забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ «Креатив» за договором кредитної лінії від 09 жовтня 2009 року № 10.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1.1 предметом договору застави є майно та майнові права, зазначені у пункті 4.1 статті 4 договору, а саме: належні заставодавцю корпоративні (майнові) права, пов'язані з правом власності заставодавця на частку (долю) у статутному капіталі товариства, що складає 51 % від розміру статутного капіталу товариства, який становить 421 648 100,00 грн, та частка (доля) у статутному капіталі товариства, що складає 51 % від розміру статутного капіталу товариства.

Пунктом 2.4.7 договору визначено, що рішенням власника товариства - протокол від 26 червня 2014 року № 9 підтверджується:

1) згода (рішення) власника (учасника) товариства на передачу в заставу заставодержателю предмета застави за цим договором;

2) згода (рішення) власника (учасника) товариства на заміну учасника товариства (заставодавця) внаслідок звернення стягнення на предмет застави шляхом його (предмета застави) продажу (відступлення) на користь заставодержателя або інших осіб;

3) згода (рішення) власника (учасника) товариства на продаж (відчуження) на користь інших осіб, у тому числі на користь заставодержателя або будь-якої третьої особи внаслідок звернення стягнення на предмет застави та внесення у зв'язку з таким продажем (відступленням) змін до установчих документів товариства, пов'язаних із зміною складу учасників товариства.

14 січня 2015 року сторонами правочину внесені зміни до договору застави від 27 червня 2014 року № 4, посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П.

Статутом ТОВ «Петропродукт-Україна» визначено, що виконавчим органом товариства є директор, який здійснює оперативне керівництво роботою товариства відповідно до рішення зборів учасників і чинного законодавства України, укладає різні угоди (у тому числі кредитні, закладні, гарантійні) тільки за рішенням зборів учасників (пункти 8.2, 8.2.2).

Положенням про загальні збори учасників ТОВ «Петропродукт-Україна» передбачено, що загальні збори учасників товариства є Вищим органом управління товариства (пункт 2.1).

Згідно з довідкою від 27 червня 2014 року б/н директора ТОВ «Петропродукт-Україна» Давидова Ю. Г. про установчі документи та органи управління товариства, виконавчим органом позивача є директор Давидов Ю. Г. (наказ про призначення від 13 квітня 2011 року № 2-к, рішення загальних зборів учасників товариства від 21 березня 2011 року № 8). Учасниками/засновниками позивача є ПрАТ «Креатив», яке володіє 99,99 % частки ТОВ «Петропродукт-Україна» та ПП «Еллада», яке володіє 0,01 % частки ТОВ «Петропродукт-Україна».

Протоколом від 14 березня 2014 року № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Петропродукт-Україна», на яких були присутні учасники: ПрАТ «Креатив» в особі генерального директора ОСОБА_8, що діє на підставі статуту, та ПП «Еллада» в особі директора ОСОБА_6, що діє на підставі статуту, надано згоду товариству на укладення договору застави корпоративних (майнових) прав, пов'язаних із правом власності товариства на частку (долю) у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн», що складає 51 % статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакшн» з АТ «Ощадбанк», як забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ «Креатив» перед АТ «Ощадбанк» за договором кредитної лінії від 09 жовтня 2009 року № 10 на умовах згідно з положеннями кредитного договору. Надано згоду товариству на передачу (продаж/відступлення) частки/корпоративних (майнових) прав у статутному капіталі ТОВ «Протеїн-Продакшн» у разі невиконання кредитних зобов'язань ПрАТ «Креатив» за кредитним договором на умовах, передбачених укладеним договором застави.

Згідно з протоколом від 14 березня 2014 року № 4 засідання зборів учасників (засновників) ТОВ «Протеїн-Продакшн», на якому був присутній єдиний учасник (засновник): ТОВ «Петропродукт-Україна», що володіє 100 % частками статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакшн», надано товариству погодження передачі в заставу АТ «Ощадбанк» як забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ «Креатив» за договором кредитної лінії від 09 жовтня 2009 року № 10, корпоративних (майнових) прав та часток у статутному капіталі товариства, що складає 51 % статутного капіталу ТОВ «Протеїн-Продакш», власником яких є ТОВ «Петропродукт-Україна», на умовах згідно з положеннями кредитного договору. Підтверджено відмову єдиного учасника Товариства ТОВ «Петропродукт-Україна» від використання свого переважного права на придбання переданої в заставу АТ «Ощадбанк» частки в статутному капіталі товариства та надання згоди на внесення змін до складу учасників товариства у випадку звернення стягнення АТ «Ощадбанк» на частки в статутному капіталі товариства на умовах, передбачених укладеним договором застави.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Петропродукт-Україна» вказувало на те, що приватний нотаріус порушила вимоги законодавства та посвідчила договір застави при відсутності згоди ТОВ «Петропродукт-Україна», яка нібито викладена у протоколі загальних зборів від 26 червня 2014 року № 9, якого не існує і в нотаріальній справі також.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій aбo відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), щодо яких були вчиненні нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтересам порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду із відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, щодо яких виник спір.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Відповідно до пункту 3 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції від 10 червня 2014 року) документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

У матеріалах нотаріальної справи, наданих приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П., відсутній протокол від 26 червня 2014 року № 9, згідно з яким позивач надав згоду на укладення договору застави, проте в змісті договору застави зазначено зміст цього протоколу.

Таким чином, оскільки в матеріалах нотаріальної справи відсутній протокол від 26 червня 2014 року № 9, згідно з яким позивач надав згоду на укладення договору застави, дії нотаріуса, що полягають у порушенні вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є незаконними.

Разом з тим вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК Україницивільні права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, щоКонвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Підстави позову ТОВ «Петропродукт-Україна» зводяться до того, що правочин, укладений між ТОВ «Петропродукт-Україна» та ПАТ «Державний ощадний банк Україна», є недійсним, оскільки відсутнє волевиявлення позивача на укладення такого договору, а саме відсутній протокол від 26 червня 2014 року № 9, згідно з яким позивач надав згоду на укладення договору застави.

Отже, фактично позивач незгодний з укладеним договором застави, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Разом з тим, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції у своєму рішенні, правомірність дій представника товариства і відповідність укладеного договору закону не є предметом цього позову, як і з'ясування обставин прийняття товариством рішення щодо передачі майна у заставу.

Отже, у цьому випадку має місце спір про право цивільне, яке в розрізі такого способу захисту своїх порушених прав, як оскарження дій нотаріуса, не може бути вирішений судом шляхом скасування обтяження заставою корпоративних (майнових) прав та часток у статутному капіталі товариства. У разі виникнення спору про право цивільне (оспорення дійсності укладеного правочину), застосування такого способу захисту, як оскарження дій нотаріуса має бути поєднаний з іншим ефективним способом захисту цивільних прав.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту своїх порушених прав є звернення до суду із позовом про визнання цього правочину недійсним з відповідним залученням відповідачів, які, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушили, не визнали чи оспорили суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд, розглядаючи позов, яким оскаржуються дії нотаріуса, не може припинити обтяження рухомого майна, вчинене на підставі договору застави, оскільки та обставина, що в матеріалах нотаріальної справи відсутній протокол від 26 червня 2014 року № 9, згідно з яким позивач надав згоду на укладення договору застави, ще не є підставою вважати договір застави недійсним, оскільки такі підстави можуть бути предметом позову про визнання правочину недійсним.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Петропродукт-Україна»залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик