У Х В А Л А

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 642/7967/15-ц

провадження № 61-26214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року у складі судді Вікторова В. В. та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. М.,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування позову зазначав, що в період з 01 вересня 2007 року до 03 серпня 2015 року перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У липні 2012 року ними за спільні кошти подружжя було придбано 58/100 частин житлового будинку, площею 70,38 кв. м, що розташований на АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що дійти згоди про поділ майна вони не можуть, ОСОБА_4 просив виділити йому та визнати за ним право власності на ? частину від 58/100 частин (тобто 29/100 частин) зазначеного житлового будинку.

17 листопада 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому посилалась на те, що за час шлюбу нею з ОСОБА_4 було придбано 58/100 частин вищевказаного житлового будинку за 434 000,00 грн.

З метою придбання зазначеної частини житлового будинку 08 червня 2012 року нею разом із батьком, була продана квартира, яка не була спільною сумісною власністю подружжя, а належала на праві власності їй (1/2 частина) та її батькам (1/2 частина), за ціною 284 000,00 грн, що на момент продажу було еквівалентно 35 500,00 дол. США.

У цей же день між нею та її батьком укладено договір дарування грошових коштів на суму 21 250,00 дол. США.

Всі грошові кошти, які нею отримані від продажу квартири та за договором дарування вона вклала у придбання 58/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1.

З урахуванням оцінки спірного житлового будинку вартість частки ОСОБА_4 у спірному будинку становить 249 282,71 грн, а вартість її частки - 1 153 546,29 грн.

Під час шлюбу подружжям також було придбано побутову техніку та меблі на загальну суму 75 300,00 грн.

Крім того, зазначала, що після розірвання шлюбу їх син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, ОСОБА_4 допомогу на розвиток та утримання дитини не надає, хоча отримав у II кварталі 2015 року сукупний дохід від підприємницької діяльності в розмірі 2 783 117,00 грн.

Вважає, що цей дохід є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними по 1 391 558,50 грн кожному.

Зважаючи на те, що спірний будинок був придбаний за рахунок грошових коштів, які є її особистою власністю, а частка ОСОБА_4 є малозначною та її неможливо виділити в натурі, ОСОБА_5 просила визнати 58/100 частин будинку на АДРЕСА_1 об'єктом її особистої приватної власності, визнати за нею право приватної власності на 58/100 частин будинку з господарськими будівлями, визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на холодильник «ВЕКО», два телевізори «LG», дві шафи-купе, диван, ліжко, мікрохвильову піч «SAMSUNG», комп'ютер «ASUS», очищувач води «AQUASTRONG», загальною вартістю 59 224,00 грн, стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію в розмірі 1 171 887,29 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 10/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 10/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 48/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на холодильник, вартістю 8 000,00 грн, пральну машину, вартістю 3 500,00 грн, телевізор вартістю 16 000,00 грн, телевізор вартістю 2 629,00 грн, шафу-купе вартістю 6 245,00 грн, шафу-купе вартістю 4 900,00 грн, диван вартістю 8 000,00 грн, ліжко вартістю 3 150,00 грн, мікрохвильову піч вартістю 1 200,00 грн, комп'ютер вартістю 2 000,00 грн, очищувач води вартістю 3 600,00 грн, усього на суму 59 224,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію за половину вартості придбаної під час шлюбу побутової техніки та меблів у розмірі 29 612,00 грн.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 045,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1 827,00 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2 304,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне майно, яке просять поділити сторони, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу за правилами глави 8 СК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про поділ одержаних доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_4, суд виходив із того, що задекларований ОСОБА_4 у ІІ кварталі 2015 року дохід у розмірі 2 783 117,00 грн не підлягає поділу між подружжям, оскільки сума 2 351 124,00 грн була використана ним для виконання умов господарських договорів у рамках його підприємницької діяльності.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року змінено.

Визнано 41/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_5 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 41/200 частину житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 75/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 4 628,40 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на недоведеність ОСОБА_5 факту дарування їй батьком грошових коштів в сумі 21 250,00 дол. США, визначив, що її частка в праві власності на спірний житловий будинок становить 75/200 частин, а частина ОСОБА_4 - 41/200 США, змінив рішення суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поділу сум, вказаних у податкових деклараціях ОСОБА_4 за 2015 рік.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, статей 57, 61, 69, 71 СК України, частин другої статті 364 ЦК України, та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови їй у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким визнати її особистою власністю 58/100 частин спірного будинку та поділити одержані від підприємницької діяльності доходи ОСОБА_4

Скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про відсутність підстав за задоволення її вимог у повному обсязі.

Судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення позовних вимог про поділ спірного будинку та отриманих доходів від підприємницької діяльності, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення ні процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, визнання права приватної власності, поділ майна подружжя та стягнення компенсації призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат