ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/6184/16-ц

провадження № 61-4964св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтрільчукаВ. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірітек»,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірітек» (далі - ТОВ «Мірітек») про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 червня 2015 року між ним та ТОВ «Мірітек» укладено договір про виконання робіт № 18/06/2015 про здійснення виконавцем на замовлення замовника певного обсягу робіт, що полягають у розробці, встановленні, впровадженні, технічній підтримці, розвитку та/або технічному супроводженню програмного забезпечення та/або окремих матеріалів, програмно-апаратних комплексів та інформаційних систем, тощо.

На виконання умов договору позивачем 18 червня 2015 року сплачена вартість замовлених робіт на умовах передплати в розмірі 110 000 грн. Головний бухгалтер ТОВ «Мірітек» отримав зазначені кошти в якості передплати за послуги по розробці замовленого веб-проекту, про що написав відповідну розписку.

За умовами договору виконавець зобов'язаний виконати замовлені роботи в термін до 31 липня 2015 року, проте в обумовлений строк відповідач так і не розпочав виконання робіт. Позивача не повідомляли про будь-які обставини, що перешкоджають процесу виконання замовлених робіт відповідачем.

Відповідно до пункту 10.5 договору він може бути розірваний будь-якою із сторін без будь-якої підстави шляхом подачі попереднього письмового повідомлення іншій стороні за адресою такої сторони, вказаною в розділі 13 договору, за тридцять календарних днів до дати розірвання. При цьому договір вважається розірваним на тридцять перший календарний день з дати направлення такого попереднього письмового повідомлення іншій стороні. При розірванні договору сторони повинні здійснити взаємний розрахунок по фактично виконаним зобов'язанням.

4 вересня 2015 року він направив відповідачу на адресу його зареєстрованого місцезнаходження (АДРЕСА_1) та на вказану у договорі поштову адресу (м. Київ, вул. Смілянська 7) повідомлення про розірвання договору.

Товариство після отримання повідомлення та розірвання договору не повернуло кошти, що були ним сплачені, тому позивач просить стягнути з ТОВ «Мірітек» 110 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, ухваленим у складі судді Українця В. В., позов задоволено. Стягнено з відповідача на користь позивача 110 000 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач не виконав зобов'язання за договором у визначений у договорі строк та після направлення позивачем повідомлення про розірвання договору не повернув сплачені позивачем кошти.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом, посилався на ненадання відповідачем послуг, передбачених договором. Проте відповідач заперечує отримання повідомлення про розірвання договору та посилається на виконання робіт за договором відповідно до актів надання послуг № 1 від 19 січня 2016 року за період з 18 по 30 червня 2015 року та № 2 від 19 січня 2016 року за період з 1 липня по 31 липня 2015 року.

Факт виконання відповідачем замовлених позивачем робіт встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у справі позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Мірітек» про стягнення пені, яке набрало законної сили. Цим рішенням встановлено, що замовлені роботи відповідачем виконані і роздруківка сторінок веб-сайту www.promolocator.club спростовує твердження позивача про те, що в погоджений для виконання робіт строк відповідач не розпочав виконання замовлених робіт, а додатковим підтвердженням виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань є розроблена з метою популяризації сайту презентація програмного продукту і матеріли презентації, які також свідчать, що веб-сайт розроблений в якості ІТ-рішення для маркетингу потенційних клієнтів веб-сайту.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо неприйнятності висновків рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року з огляду на те, що цим рішенням не встановлено обсягу та якості цих робіт, не ґрунтується на положеннях процесуального закону щодо підстав звільнення від доказування, виходячи із заявленого предмету позову. У даному випадку позивач не посилався на надання йому неякісних послуг та/або на їх неповноту та не доводив такого, а стверджував, що передбачені договором послуги йому взагалі не надані, що спростовується рішенням суду, яке набрало законної сили.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у справі № 760/19940/15-ц, про виконання відповідачем зобов'язань за договором з посиланням на те, що у рішенні не встановлено обсягу, строків та якості виконання робіт.

Апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин статтю 612 ЦК України, відповідно до якої боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Також апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин статтю 849 ЦК України, якою встановлено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Заявник вказує, що розірвання договору відбулося з підстав невиконання відповідачем робіт у встановлений договором строк і саме з цих підстав позивач просив стягнути з відповідача сплачені за договором кошти.

Суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що акти виконаних робіт були направлені позивачу після розірвання договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року ТОВ «Мірітек» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 849 ЦК України встановлено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що 18 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Мірітек» укладений договір №18/06/2015 про виконання робіт, предметом якого є здійснення виконавцем певного обсягу робіт, що полягають у розробці, встановленні, впровадженні, технічній підтримці, розвитку та/або технічному супроводженню програмного забезпечення та/або окремих матеріалів, програмно-апаратних комплексів та інформаційних систем, тощо.

Перелік робіт, що мають бути виконані: веб-дизайн, верстка макетів дизайну, розробка програмного коду, тестування, адміністрування визначені пунктом 1.2 договору.

Детальний опис робіт, які замовив позивач в рамках укладеного договору, міститься в статуті проекту, затвердженому підписами відповідальних осіб, призначених сторонами договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору або розірвання договору у відповідності з його умовами.

18 червня 2015 року позивач сплатив ТОВ «Мірітек» вартість замовлених робіт на умовах передплати в розмірі 110 000 грн, що еквівалентно 5 000 доларів США та відповідає сумі, вказаній в статуті проекту, як загальному бюджету робіт за договором.

Відповідач зобов'язався виконати замовлені позивачем роботи в строк до 31 липня 2015 року.

Відповідно до пункту 10.5 договору договір може бути розірваним будь-якою із сторін без будь-якої підстави шляхом подачі попереднього письмового повідомлення іншій стороні за адресою такої сторони, вказаному в розділі 13 даного договору, за тридцять календарних днів до дати розірвання. При цьому договір вважається розірваним на тридцять перший календарний день з дати направлення такого попереднього письмового повідомлення іншій стороні. При розірванні договору сторони повинні здійснити взаємний розрахунок по фактично виконаним зобов'язанням.

4 вересня 2015 року позивач з посиланням на пункт 10.5 договору направив відповідачу на адресу його зареєстрованого місцезнаходження (АДРЕСА_1) та на вказану у договорі поштову адресу (м. Київ, вул. Смілянська 7) повідомлення про розірвання договору у зв'язку з тим, що відповідач не приступив до виконання замовлених робіт у встановлені у договорі строки.

ТОВ «Мірітек» надсилало позивачу відповідні акти за період з 18 червня 2015 року по 30 червня 2015року (акт надання послуг № 1 від 19 січня 2016 та відповідний табель обліку робочого часу) та за період з 1 липня 2015 року по 31 липня 2015 року (акт надання послуг № 2 від 19 січня 2016 року та відповідний табель обліку робочого часу).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у справі № 760/19940/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Мірітек» про стягнення пені, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням встановлено, що замовлені роботи відповідачем виконані, що роздруківка сторінок веб-сайту www.promolocator.club спростовує твердження позивача про те, що в погоджений для виконання робіт строк відповідач не розпочав виконання замовлених робіт.

Касаційний суд вважає, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, правильно застосував наведені норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Зі змісту позовної заяви судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача суми, сплаченої за договором позики, посилаючись на те, що відповідач не виконав замовлення у встановлений у договорі строк (до 31 липня 2015 року), тому він втратив інтерес до виконання зобов'язання і 4 вересня 2015 року відповідно до пункту 10.5 договору направив відповідачу повідомлення про розірвання договору.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року встановлено, що відповідач розпочав виконання замовлених робіт у встановлений договором строк, та факт виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Таким чином, посилання заявника на невиконання замовлення у встановлений у договорі строк не доведені позивачем та спростовуються висновками рішення суду, яке набрало законної сили.

Заявляючи позов, позивач не посилався на надання йому неякісних послуг або виконання замовлення не в повному обсязі, а вказував на невиконання зобов'язання взагалі, що спростовано рішенням суду.

Відповідно до пункту 10.5 договору, на підставі якого позивач направляв повідомлення про розірвання договору, при розірванні договору сторони зобов'язані здійснити взаємний розрахунок за фактично виконані зобов'язання.

Умовами договору передбачено, що виконання робіт підтверджується актами виконаних робіт, що підписуються сторонами протягом строку дії договору (п.2.1), який відповідно до пункту 10.1 діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором або розірвання договору в порядку, передбаченому договором.

Судами встановлено, що відповідачем направлено позивачу акти виконаних робіт, мотивованої відмови від підписання яких позивач не надав.

З урахуванням підстав позову, встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості робіт.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук