АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1057/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Ювшина В.І.

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

рішення ухвалено під головуванням судді Гончаренко Т.В.

повного тексту рішення виготовлено 05 квітня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.11.1982 року між сторонами було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають четверо дітей, троє з яких на даний час є повнолітніми, а неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на утриманні позивачки.

Відповідно рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 18 січня 2006 року на ОСОБА_5, покладено обов'язок по сплаті аліментів на утримання сина.

Неповнолітній ОСОБА_7 на даний час навчається в навчально-виховному комплексі «Джерело Мудрості» та у зв'язку з навчанням потребує значного грошового забезпечення. Навчання платне і коштує 1440 грн. на місяць. За період з вересня 2016 року по листопад 2017 року включно позивачка сплатила грошові кошти за навчання сина в загальній сумі 20 930 грн. 64 коп.

Тому, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь додаткові витрати понесені на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 465, 32 грн.; стягнути з ОСОБА_5 понесені ОСОБА_6 судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 650 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на тримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 465, 32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги (надання консультації та складення позовної заяви) в сумі 650 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5, звернувся з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги тим, що батьки зобов'язані приймати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Проте суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не дослідив, а позивачка в позовній заяві не зазначила, які саме особливі обставини змушують позивача навчати дитину в приватному навчальному закладі. Крім того загальна середня освіта забезпечується державою та є безплатною.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає рішення суду першої інстанції правильним та справедливим та зауважує, що в загальну школу син не мав бажання відвідувати, а тому вона перевела його для навчання в християнську школу для продовження навчання, де в сина виник інтерес до навчання та відвідування школи.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Пунктом 3 частин 1 статті 176 та ст. 19 ЦПК України даний спір за ціною позову віднесений до категорії малозначних справ.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази на підтвердження додаткових витрат, пов'язаних з навчанням дитини, є допустимими, належними та не спростовані стороною відповідача, тому відповідно до ст. 185 СК України, слід віднести половину таких витрат на батька дитини.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1, батьками ОСОБА_7, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 6).

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.01.2006 року шлюб, що був зареєстрований 20.11.1982 року за актовим записом № 36, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Залишено проживати з матір'ю сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання якого стягнути з ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, починаючи з 10.01.2006 року і до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму в місяць на дитину відповідного віку (а.с.7).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.10.2017 року змінено розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.01.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили (а.с. 51-52).

Згідно договору № 151 від 01 вересня 2016 року та довідки №66 від 01.06.2017 року, виданої НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - дошкільного навчального закладу «Джерело Мудрості», вбачається, що ОСОБА_7 навчається в ПП НВК «Джерело Мудрості» на платній основі. Помісячна плата складає: за період з 01.09.2016-31.12.2016 р. згідно договору № 151 - 688,5 грн. та оплата в музичній школі 401,63 грн. Разом 1090,13 грн. Помісячна плата за навчання в період з 01 січня по 31 серпня 2017 року складає 1008,00 грн. згідно додатку до договору № 151 та оплата в музичній школі 540,00 грн. Разом 1548,00 грн. Оплату за навчання регулярно здійснює мати ОСОБА_6 (а.с.8-10).

Відповідно до довідки №15 від 12.02.2018 року виданої НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - дошкільного навчального закладу «Джерело Мудрості» про те, що ОСОБА_7 дійсно відвідує двічі на тиждень уроки по класу гітари, сольфеджіо, музичної літератури та хорового співу в НВК «Джерело мудрості», вартість уроків складає 360 грн. на місяць. (а.с.73)

Згідно до довідки № 92 від 06.09.2017 р. виданої НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - дошкільного навчального закладу «Джерело Мудрості» річна плата за 2017-2018 навчальні роки, згідно договору № 72 від 01.09.2017 року буде складати 17280.00 грн., з розподіленням на 12 місяців по 1440.00 грн. за місяць (а.с.12).

Відповідно до довідок виданими ПП НВК «Джерело Мудрості» та квитанцій, вбачається, що ОСОБА_6, за період з вересня 2016 року по листопад 2017 року включно сплатила кошти за навчання сина ОСОБА_7 в сумі 20 930,64 грн. (а.с. 13-20).

Згідно листа департаменту освіти і науки Вінницької облдержадміністрації від 22.03.2018 року №01-27-02/738, НВК «Джерело мудрості: ЗОШ І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» с. Парпурівці відповідно до протоколу засідання комісії з питань ліцензування освітньої діяльності закладів освіти №1 від 03.03.2017 року та наказу заступника голови - директора департаменту №131 від 10.03.2017 року ліцензовано на здійснення освітньої діяльності (а.с.95-97).

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Стаття 53 Конституції України вказує на те, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 ЗУ «Про освіту» держава забезпечує: безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства.

Держава гарантує усім громадянам України та іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, право на безоплатне здобуття повної загальної середньої освіти відповідно до стандартів освіти.

Держава гарантує безоплатне забезпечення підручниками (у тому числі електронними), посібниками всіх здобувачів повної загальної середньої освіти та педагогічних працівників у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

П. 1 ч .2 ст. 4 ЗУ «Про освіту» право на безоплатну освіту забезпечується для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 6 ЗУ «Про загальну середню освіту» громадянам України незалежно від раси, кольору шкіри, особливостей інтелектуального, соціального і фізичного розвитку особистості, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак забезпечується доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти у державних і комунальних навчальних закладах.

Громадяни України мають право на здобуття повної загальної середньої освіти у приватних навчальних закладах.

Здобуття повної загальної середньої освіти у навчальних закладах незалежно від підпорядкування, типів і форм власності має відповідати вимогам державних стандартів загальної середньої освіти.

Відповідальність за здобуття повної загальної середньої освіти дітьми покладається на їх батьків, а дітьми, позбавленими батьківського піклування, - на осіб, які їх замінюють, або навчальні заклади, де вони виховуються.

Навчальний заклад (НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - дошкільного навчального закладу «Джерело Мудрості»), в якому навчається дитина, не є спеціалізованим закладом для дітей з особливими потребами чи закладом для дітей з особливими здібностями.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивач не обґрунтувала яким саме особливими обставинами викликана необхідність навчатися сина ОСОБА_7 саме у приватному навчальному закладі для отримання загальної середньої освіти, не зважаючи на можливість отримати безкоштовну загальну середню освіту у закладах державної та комунальної власності.

Відсутність бажання дитини відвідувати загальну середньоосвітню школу та наявність бажання навчатись в християнській школі не є особливою обставиною.

З огляду на це колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 додаткових витрат на утримання сина, в зв'язку з отриманням останнім загальної середньої освіти на платній основі не викликані особливими обставинами, а тому не підлягають до задоволення., а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на дане, підлягає до скасування рішення суду першої інстанції і в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати понесені нею за отримання правової допомоги в сумі 650 грн., та стягнення з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків визначених пунктом в частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Б .Б. Вініченко

Н.І. Гончар

В.І. Ювшин