Справа №489/2270/18
Провадження №2/489/1651/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що фактично сімейні відносини з відповідачем припинені з початку 2017 року у звязку з різними поглядами на життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Спільна донька проживає разом з нею, з моменту припинення шлюбних відносин відповідач матеріально не надає кошти на утримання дитини, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати дитину.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає частково. На заперечує проти задоволення позову щодо розірвання шлюбу у повному обсязі з посиланням на те, що шлюбні відносити не бажає припиняти, але він не може змусити дружину проживати разом з ним однією сімєю. Час який був наданий для примирення нічого не змінив. Також частково визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів, згоден виплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 1300 грн. 00 коп., оскільки він має мінливий не постійний заробіток. Середньомісячний розмір його заробітку становить 4000-5000 грн., а тому вважає, що сума, яку просить позивачка у розмірі 2500 грн. є для нього значним навантаженням.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Шлюб між сторонами зареєстрований 26 жовтня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №682 від 26.10.2012 року.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 Сімейного кодексу України.

Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року визначено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності з ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Післяшлюбне прізвище відповідача визначити як «Горбачова».

Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, на даний час проживають за різною адресою, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки у розмірі 2500 грн. 00 коп., суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, де частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2018 рік" за поданням Міністерства фінансів, для дітей віком до 6 років: з 1 липня 1559 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня ? 1944 грн.

Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, часткове визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає нормам Сімейного кодексу та не порушує права та інтереси дитини.

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

З огляду на визнання відповідачем позову в частині вимоги про розірвання шлюбу, на користь позивача підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючі відсутність з боку позивача судових витрат, витрати повязані з розглядом цивільної справи компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 26 жовтня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №682 від 26.10.2012 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвати.

Післяшлюбне прізвище позивача визначити як «Горбачова».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 352 грн. 40 коп. 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору сплаченого за квитанцією від 20.04.2018 року №15919236.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактична адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «26» грудня 2018 року.