Ухвала

Іменем України

14 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 159/4848/15-ц

провадження № 61-47818ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гусак Олени Миколаївни про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Ковельський міськрайонний ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області) Гусак О. М., що полягає у непроведенні опису майна боржника, визнати незаконними дії, що полягають у оголошенні розшуку автомобіля Ford Transit, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіля ВАЗ 21013, 1985 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 а також причіпа, державний номерний знак НОМЕР_3 та зобов'язати вказаного державного виконавця вжити заходів щодо зупинення розшуку і вилучення належних їй зазначених транспортних засобів шляхом відповідного повідомлення органів внутрішніх справ з направленням копії постанови про зупинення виконавчого провадження, або у інший спосіб, визначений судом.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року узадоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зупинення виконавчого провадження не є підставою для припинення заходів щодо розшуку майна боржника, а тому дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням судами норм процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити її скаргу.

Заявник зазначає, що сума стягнення не є співмірною із вартістю трьох транспортних засобів, а відтак оголошення їх в розшук є невмотивованим. Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право, а не обов'язок державного виконавця вживати заходів (вчиняти окремі дії) щодо розшуку майна боржника після зупинення виконавчих дій і не передбачено право ініціювати вилучення майна у боржника і передачу його на зберігання третім особам. Крім того, підзаконними актами передбачено оплату за їх зберігання, що встановлює додаткове фінансове навантаження на боржника. Таким чином, вилучення транспортних засобів у законного власника і стягнення оплати за їх зберігання у третіх осіб після зупинення виконавчого провадження є незаконним. Зазначає, що на даний час жоден із зазначених транспортних засобів не затриманий і не вилучений, однак користуватися ними вона не може, побоюючись незаконного вилучення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства«Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року №122/08 в сумі 1 812 399,05 грн, яка станом на 18 серпня 2015 року складається з: 606 670,71 грн заборгованості за тілом кредиту; 414 936,08 грн заборгованості за відсотками; 385 767,32 грн пені (за прострочення повернення тіла кредиту); 336 460,97 грн пені (за прострочення повернення відсотків по кредиту); 34 800,00 грн штрафу (за пунктами 4.2, 4.5 договору іпотеки); 27 915,75 грн 3% річних (за несвоєчасне повернення тіла кредиту); 5 911,22 грн 3% річних (за несвоєчасне повернення процентів), а також стягнуто дохід держави судовий збір в розмірі 5 298,30 грн.

Ковельським міськрайонним судом Волинської області на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області Кучера Д. А. від 26 січня 2018 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження в сумі 5 999,13 грн.

Постановою старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області Гусак О. М. від 22 травня 2018 року ВП № 5565153 оголошено розшук майна боржника, а саме: транспортних засобів - автомобіля Ford Transit, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіля ВАЗ 21013, 1985 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 причіпа, державний номерний знак НОМЕР_3

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року зупинено виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2017 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 20 грудня 2017 року, до завершення розгляду касаційної скарги.

27 червня 2018 року постановою старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ у Волинській області Гусак О. М. зупинено вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Верховного Суду від 21 червня 2018 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Внаслідок наведених обставин ОСОБА_4 звернулася до суб'єкта оскарження із заявою про зупинення розшуку (або зняття з розшуку) вказаних транспортних засобів та просила заборонити затримання і вилучення всіх належних їй транспортних засобів, але у задоволенні її заяви відмовлено.

Сторони виконавчого провадження, як це передбачає стаття 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

На підставі вищенаведених положень Закону України «Про виконавче провадження» суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що зупинення виконавчого провадження не є підставою для зупинення розшуку транспортних засобів, так як відповідно до частини четвертої статті 35 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану, а розшук транспортного засобу припиняється у разі його виявлення.

Зупинення розшуку транспортного засобу у разі зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні чинним законодавством не передбачено.

Щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця стосовно непроведення опису майна боржника, то у разі відсутності коштів для погашення боргу відповідно до положень частини п'ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» сама ОСОБА_4 могла запропонувати державному виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Проте доказів, що вона вчиняла такі дії суду не надано.

Стосовно доводів ОСОБА_4 про незаконність постанови державного виконавця щодо розшуку майна у зв'язку з неспівмірністю вартості розшукуваного майна з розміром боргу, то виявлення майна не свідчитиме про передачу на реалізацію усіх одиниць такого майна.

Доводи заявника про те, що законодавством передбачено оплату за зберігання затриманих транспортних засобів, що в свою чергу може призвести до покладення додаткового фінансового навантаження на боржника, є безпідставними, оскільки вказане питання не стосується предмета скарги.

Непред'явлення стягувачем до виконання виконавчого листа про стягнення основної суми кредитного боргу не впливає на окреме виконання рішення суду в частині стягнення судового збору в дохід держави.

Враховуючи наведені обставини суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано виходили з того, що державний виконавець діяв в межах повноважень та відповідно до вимог закону, а тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_4 відсутні.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, ухвалені у справі судові рішення не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги, що є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди ОСОБА_4 з їх змістом та особистого тлумачення нею норм права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гусак Олени Миколаївни про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик