Справа № 357/5091/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом`яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2 2) ОСОБА_3 3) Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації Державного житлового фонду про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру мотивуючи тим, що він разом зі своєю дружиною та дитиною зареєстровані та проживають в м. Чернігів, перебуває на військовій службі в Національному Університеті оборони імені Івана Черняховського. Позивач та його сім`я перебувають на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні та військовій частині А 2984 з 24.06.2005 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення з 05.03.2015 року. У 2018 році позивачу стало відомо про те, що у 2000 році на його ім`я була здійснена приватизація 1/3 частини жилого приміщення в м. Біла Церква на підставі п. 7 розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації Державного житлового фонду. На підставі даного розпорядження було видано свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 07.12.2000 року, в якому посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності батькові позивача - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_3 , та позивачу. Позивач посилається на те, що набуття права власності на вказану квартиру суперечить його правам та законним інтересам на отримання у власність житла по місцю навчання та проходження військової служби. В добровільному порядку Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Служба приватизації Державного житлового фонду здійсниити відміну приватизації не бажає. Також зазначає, що по виповненню йому 18 років, у 1999 році, він виїхав з м. Біла Церква до м. Києва на навчання, де і проживав в гуртожитку до 2004 року.

Таким чином, позивач вважає, що приватизація житла була проведена з порушенням Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2018 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, про що були повідомлені сторони.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Від представника КП БМР "Служба приватизації державного житлового фонду" надійшла заява з проханням розглядати справу без участі його представника.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову, просила розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації Державного житлового фонду" від 07.12.2000 року № 1-2-74, передано в особисту та спільну власність квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 з сім`єю з трьох чоловік. Члени сім`ї: 1) ОСОБА_4 , 2) ОСОБА_1 .

На підставі вказаного розпорядження 07.12.2000 року видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 .

З довідки №87/382 від 10.04.2018 року, виданої ВЧ НОМЕР_2 , вбачається, що позивач з дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2 , з 10.11.2015 року.

З 24.06.2005 року позивач та його сім`я перебувають на квартирному обліку в Чернігівському гарнізоні та ВЧ НОМЕР_2 , а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення з 05.03.2015 року, що підтверджується довідкою №670 від 05.04.2018 року виданою квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова.

В позовній заяві позивач стверджує, що письмової згоди на отримання йому у спільну часткову власність безоплатно/ приватизацію/ не давав. Станом на 07.12.2000 року позивач був повнолітнім і мав особисто подавати заяву на приватизацію житла.

З довідки №257 від 24.07.2018 року, виданої ВЧ НОМЕР_3 , вбачається, що підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних силах України і проходить службу у ВЧ НОМЕР_3 м. Чернігів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (станом на час винекнення спірних правовідносин) до об`єктів приватизації належать квартирибагатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім`ї наймача належить дружина, чоловік наймача, їх діти і батьки, якщо вони постійно проживають разом з наймачем ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року за № 56, передача квартир у власність здійснюється лише з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім`ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання у цій квартирі.

В позовній заяві позивач стверджує, що безпідставне, тобто, всупереч вимогам чинного на той час законодавства, набуття ним у власність частки квартири АДРЕСА_1 , суперечить його правам та інтересам на отримання у власність житла по місцю проходження служби.

Будь-яких доказів на спростування викладених в позовній заяві обставин в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, суд вважає, що п. 7 розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" № 1-2-74 від 07 грудня 2000 року в частині передачі ОСОБА_1 в спільну часткову власність з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 було ухвалено з порушенням ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прав позивача, тому його слід визнати незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.12.2000 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 228, 229, 242-246, 258, 263-268, 272-273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати п. 7 розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" № 1-2-74 від 07 грудня 2000 року в частині передачі ОСОБА_1 в спільну часткову власність з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.12.2000 року видане Комунальною службою приватизації державного житлового фонду, яким закріплена спільна часткова власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяА. Ю. Цуранов