Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 361/2534/15-ц

провадження № 61-13983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 62 тис. доларів США строком до 02 листопада 2037 року зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02 листопада 2007 року з ОСОБА_5 укладено договір поруки.

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» за вказаним кредитним договором між сторонами 02 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за вищевказаним кредитним і іпотечним договорами з ОСОБА_2 та договором поруки, укладеним з ОСОБА_5

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за умовами якого до ПАТ «Альфа Банк» перейшло право вимоги як до кредитора, в тому числі за кредитним та іпотечним договорами від 02 листопада 2007 року з ОСОБА_2 та договором поруки від 02 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_5

Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 01 березня 2015 року становить 1 324 664,52 грн, з яких 1 272 443,21 грн - тіло кредиту, 50 482,51 грн - проценти, 1 738,80 грн - пеня.

На підставі викладеного ПАТ «Альфа Банк» просило в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року (у складі судді Білик Г. О.) позов залишено без задоволення.

Рішення районного суду мотивоване тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості з 2007 року. Також суд зазначив, що позивач не надав відповідачу можливості добровільно виконати зобов'язання за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року рішення районного суду скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2007 року в розмірі 1 324 664,52 грн.

Відстрочено виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачем належним чином не виконано взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального прав, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що при зверненні до суду ПАТ «Альфа Банк» не вказало ціни предмета іпотеки для подальшої його реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», як і не надало відповідного звіту про оцінку предмета іпотеки чи згоди, яка була досягнута між іпотекодавцем та іпотекодержателем на виконання вимог закону. Суд апеляційної інстанції не надав оцінки необхідності дострокового повернення кредиту, помилково взяв до уваги як належний доказ довідку про розмір заборгованості за кредитним договором станом на березень 2015 року; залишив поза увагою, що матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості за кредитним договором.

У вересні 2018 року ПАТ «Альфа Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки, що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

16 березня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 62 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 02 листопада 2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 02 листопада 2007 року з ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Крім того, між сторонами 02 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Писаним В. Г. Броварського міського нотаріального округу.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким права кредитора за кредитним, іпотечним договорами та договором поруки, стороною в якому є ОСОБА_2, перейшли до ПАТ «Альфа-Банк».

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 свого зобов'язання за кредитним договором від 02 листопада 2007 року утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 01 березня 2015 року становить: заборгованість за кредитом - 45 832,14 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 1 272 443,21 грн; заборгованість за процентами - 1 818,33 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 50 482,51 грн; пеня - 62,63 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 1 738,80 грн.

23 березня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 направило вимоги про дострокове повернення кредиту, проте заборгованість не була погашена.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд установив, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов'язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості. При цьому на спростування позовних вимог ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів власного розрахунку боргу, який би спростовував наданий банком розрахунок.

У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому апеляційний суд не зазначив усіх складових такої заборгованості, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» та не зазначив спосіб реалізації предмета іпотеки та інші складові, визначені статтею 39 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, вказавши в резолютивній частині рішення лише про задоволення позовних вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд не виконав вимог процесуального законодавства щодо ефективного засобу захисту порушеного права, що може утруднити виконання судового рішення.

При новому розгляді справи апеляційному суду також необхідно звернути увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду,викладену у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18, щодо застосування норми статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у нормах ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Доводи касаційної скарги про те, що банк не надав відповідачу можливості добровільно в тридцятиденний строк виконати зобов'язання за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки досудове врегулювання є правом, а не обов'язком кредитора. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Банк не позбавлений права звернутися до суду безпосередньо з позовом про стягнення боргу.

Мотиви касаційної скарги, що позивач не має правових підстав для стягнення коштів, оскільки не довів факту відступлення права вимоги за кредитним договором, у якому боржником є ОСОБА_2, також є безпідставними. Суд дослідив договори факторингу та переуступки за іпотечним договором, які посвідчені у нотаріальному порядку. Такі договори є чинними, не визнані недійсними.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За виявлених обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська

С.П. Штелик