Справа № 204/6151/18
Провадження № 2/204/1702/18
РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про припинення договору застави транспортного засобу та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування кредитом, трьох відсотків річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, просив припинити договір застави транспортного засобу №50005283 від 03 серпня 2012 року, укладений між сторонами, про заставу автомобіля VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, рік випуску 2012, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2. В обгрунтування позову зазначив, що 23 липня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір №50005283 від 23 липня 2012 року, згідно умов якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти на придбання вищевказаного автомобіля. 03 серпня 2012 року в забезпечення кредитних зобовязань сторони уклали договір застави зазначеного транспортного засобу. Навесні 2016 року відповідач звернувся до суду з позовом до позивача з приводу неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та під час розгляду справи позивачем були виконані усі зобовязання за цим договором. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року по справі №204/3667/16-ц, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року було залишено без змін, у задоволенні позовних вимог відповідача відмовлено. Отже, позивач вважає, що застава є припиненою у звязку з припиненням зобовязань по кредитному договору. Відповідачем під час укладання договору застави було здійснено обтяження автомобіля та внесено відповідний запис, який на сьогоднішній день вилучено за завершенням пятирічного терміну зберігання не дивлячись на те, що зобовязання по кредитному договору були виконані ще в 2016 році. Однак у відповідача до теперішнього часу є право накладення обтяження на предмет застави, що суттєво порушує права позивача. Тому позивач вважає, що його права та законні інтереси порушені, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

05 жовтня 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, у якій він просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтовується тим, що твердження позивача щодо повного виконання ним зобовязань за кредитним договором безпідставні, оскільки відповідно до умов даного договору, позивачу було надано кредит у сумі 411316,29 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 50874 доларів США, строком на 60 місяців. У звязку з невиконанням позивачем своїх зобовязань 27 січня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №76 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог відповідача у розмірі 745404,44 грн., тобто заборгованості, яка утворилася за період з 23 липня 2012 року по 16 грудня 2015 року. Зазначений виконавчий напис було виконано позивачем лише 12 жовтня 2016 року у примусовому порядку в ході здійснення виконавчого провадження. Таким чином, на думку відповідача, з дня вчинення виконавчого напису нотаріусом і до дня сплати коштів на виконання зазначеного виконавчого напису позивач користувався неповернутою сумою кредиту у розмірі 574952 грн. Відсотки за користування зазначеною сумою не були заявлені у позовних вимогах під час розгляду справи №204/3667/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави. В межах розгляду вищезгаданої цивільної справи відповідач просив стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 142639,70 грн., у тому числі відсотки за користування неповернутою сумою у розмірі 702,59 грн., які розраховані за період з 01 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивачем не було сплачено відсотки за користування кредитними коштами за період з дня вчинення виконавчого напису нотаріусом і до дня його виконання в розмірі 40950,95 грн. Крім того, зазначив, що з позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 12239,39 грн. та інфляційні витрати у сумі 31047,40 грн. Таким чином, представник відповідача вважає, що твердження позивача про повне виконання ним зобовязань за кредитним договором не відповідає дійсності, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Також, 05 жовтня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування кредитом, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в якому відповідач просить стягнути з позивача на свою користь грошові кошти у розмірі 84237,74 грн., що складаються з відсотків за користування неповернутою сумою кредиту у розмірі 40950,95 грн., 3% річних у розмірі 12239,39 грн. та інфляційних втрат у розмірі 31047,40 грн., а також судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у відзиві на первісну позовну заяву, а саме на те, що позивачем на сьогоднішній день не виконано зобовязання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі та заборгованість за ним становить 84237,74 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування кредитом, трьох відсотків річних та інфляційних витрат було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

16 жовтня 2018 року позивачем за первісним позовом було надано відповідь на відзив, у якій він зазначив, що предметом розгляду справи №204/3667/16-ц була наявність заборгованості позичальника за кредитним договором взагалі. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року по цій же справі ще раз підтверджено факт добровільного виконання позивачем вимоги про дострокове погашення всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій. В даному випадку обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобовязання, сплати інших сум. Крім того, предметом розгляду справи, на думку позивача, було також питання правомірності нарахування відповідачем понесених ним збитків у сумі 58840,87 грн., які пояснювалися необхідністю звернення його до спеціалізованих організацій для супроводження виконавчого провадження та інших дій. Зазначає, що вищезгаданими рішеннями на підставі аналізу доказів встановлена відсутність заборгованості позивача перед відповідачем та факт добровільного повного виконання зобовязань за кредитним договором. Тобто відповідач, скориставшись своїм правом погашення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису та прийнявши його виконання втратив право вимагати від позивача сплати інших сум. Крім того вважає, що навіть при належності права у відповідача нараховувати відсотки, у розрахунку відсотків містяться помилки. Відповідач вказує на те, що у справі №204/3667/16-ц не розглядалося питання про стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат. Договір застави забезпечує виконання ним зобовязань за кредитним договором, а вказані платежі, як відповідальність за порушення грошового зобовязання, встановлені не кредитним договором, а законодавством. Однак даних щодо звернення відповідача до позивача з відповідними вимогами немає.

Також 29 листопада 2018 року відповідачем за зустрічним позовом було надано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого він просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом, оскільки виконавчий напис нотаріуса був виконаний позивачем добровільно і в повному обсязі шляхом сплати 745404,44 грн. Вказаний факт позивач вважає підтвердженим судовими рішеннями по справі №204/3667/16-ц першої та апеляційної інстанцій. Цими ж рішеннями, на думку позивача, на підставі ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлена відсутність у відповідача вимагати від позивача й інших сум ніж ті, які були визначені у виконавчому написі нотаріусу. Крім того, наголошує на тому, що відсотки за період з часу вчинення виконавчого напису нотаріусу і до дня сплати ним коштів були сплачені позивачем ще до ухвалення вищевказаного рішення суду. Також позивач посилався на обставини, викладені у відповіді на відзив відповідача. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що він був обізнаний про існування виконавчого напису нотаріуса, тому дізнався про нього лише у жовтні 2016 року, після того, як його автомобіль був оголошений у розшук. З огляду на це вважає нарахування інфляційних втрат на суму, нараховану за виконавчим написом нотаріуса, та 3% річних є безпідставним, оскільки позивач навіть не знав про існування виконавчого напису.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Також зауважив, що у позивача були відсутні дані про існування виконавчого напису та про необхідність його виконання він дізнався лише у жовтні 2016 року, який відразу виконав у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, а також наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача, враховуючи, що судовими рішеннями у цивільній справі №204/3667/16-ц встановлено, що позивач був повідомлений про необхідність сплати боргу, а тому вважає, що з нього підлягають стягненню заявлені відповідачем відсотки за користування неповернутою сумою кредиту, 3% річних та інфляційні втрати, а також судові витрати.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

23 липня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір №50005283, відповідно умов якого позивач за первісним позовом отримав від відповідача за первісним позовом кредитні кошти у розмірі 411316,29 грн., що еквівалентно 50874 доларів США, на придбання автомобіля VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, рік випуску 2012, з процентною ставкою у розмірі 9,90 %, яка може змінюватися відповідно до ст.2.3 Загальних умов кредитування. Основними умовами даного договору визначено строк кредиту в 60 місяців (а.с.7-11).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року по справі №204/3667/16-ц, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року було залишено без змін, встановлено, що пізніше, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та позивачем за первісним позовом були укладені додаткові угоди до Кредитного договору № 50005283 від 23 липня 2012 року, якими були змінені графік погашення кредиту (збільшивши період погашення кредиту до 84 місяців) та змінена адреса реєстрації Позичальника, що в силу вимог ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за вищевказаним договором, між сторонами 03 серпня 2012 року був укладений договір застави транспортного засобу №50005283, згідно якого позивач за первісним позовом заставив автомобіль VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, рік випуску 2012 (а.с.12-16).

Пунктом 1.3 договору застави транспортного засобу №50005283 визначено, що заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за Кредитним договором №50005283 від 23 липня 2012 року, укладений між сторонами.

Згідно п.3.2 договору застави транспортного засобу №50005283, право застави припиняється у випадку переходу до заставодержателя права власності на предмет застави; у випадку примусового продажу предмету застави; у випадку повного виконання заставодавцем своїх зобовязань за кредитним договором, зазначеним у п.1.3 цього договору.

27 січня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис про стягнення із заставодавця (позивача за первісним позовом) на користь заставодержателя (відповідача за первісним позовом) предмета застави автомобіля VOLKSWAGEN, моделі Touareg, номер кузова НОМЕР_1, рік випуску 2012, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, запропоновано задовольнити вимоги відповідача за первісним позовом за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 23 липня 2012 року по 16 грудня 2015 року, сума поточної заборгованості станом на 16 грудня 2015 року: несплачені чергові платежі (чергові відсотки та прострочена сума основного боргу) 51391,89 грн.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати 3270,89 грн.; сума кредиту до повернення 574952 грн., що становить 24525,53 доларів США; штраф у розмірі 20% від суми кредиту 82263,26 грн. Сума до стягнення 745404,44 грн. (а.с.46).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, станом на 14 грудня 2017 року, на автомобіль VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, 07 серпня 2012 року накладено приватне обтяження із забороною на відчуження на підставі договору застави транспортного засобу від 03 серпня 2012 року. Станом на час формування витягу міститься інформація вилучення запису за завершенням пятирічного терміну зберігання (а.с.17-18).

Також рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року по справі №204/3667/16-ц, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року було залишено без змін, встановлено, що на підставі вищевказаного виконавчого напису Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було відкрито виконавче провадження №50123234 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави. У звязку зі сплатою добровільно позивачем за первісним позовом суми у розмірі 745404,44 грн., старшим державним виконавцем Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову від 13 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №50123234 (а.с.19-28).

Вирішуючи первісні позовні вимоги судом встановлено наступне.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ч. 3 ст.1, ч.ч.1, 3 ст.3 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, вона встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя і сама по собі є не зобов'язанням, а способом забезпечення вже існуючого зобов'язання.

Статтею 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року по справі №204/3667/16-ц, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року було залишено без змін, встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» направлено ОСОБА_3 21 грудня 2015 року цінним листом з описом вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором вих.№ 50005283 з вимогою повернути суму Кредиту. Таким чином, сформувавши 21 грудня 2015 року вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» змінило умови кредитного договору від 23 липня 2012 року.

12 жовтня 2016 року позивач за первісним позовом добровільно сплатив борг за виконавчим написом №76 від 27 січня 2016 року у сумі 745404,44 грн. (а.с.71), а 27 грудня 2017 року сплатив проценти за кредитним договором №50005283 від 23 липня 2012 року за період з 16 грудня 2015 року по 13 жовтня 2016 року у сумі 6950,22 грн.(а.с.70).

Вказана обставина також встановлена рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року по справі №204/3667/16-ц, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року було залишено без змін.

Оскільки позивач за первісним позовом належним чином та у повному обсязі виконав зобовязання за кредитний договір №50005283 від 23 липня 2012 року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору застави транспортного засобу №50005283 від 03 серпня 2012 року, укладений між сторонами, про заставу автомобіля VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, рік випуску 2012, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, підлягають задоволенню.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги судом враховується наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 6-2631цс15, 6-1206цс15 вбачається, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Отже, усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності.

Однак звернення із заявою про дострокове стягнення кредиту, у тому числі й шляхом видачі виконавчого напису, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Виконавчий напис про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за виконавчим написом заборгованість за кредитним договором стягується у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Виконавчим написом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 27 січня 2016 року запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на загальну суму 745404,44 грн., який, як вже зазначалося, виконано відповідачем за первісним позовом добровільно, тобто стягнуто заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, позивачу за зустрічним позовом ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування неповернутою сумою кредиту за період з дня вчинення виконавчого напису нотаріусом і до дня його виконання у розмірі 40950,95 грн. слід відмовити, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено у звязку пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а саме шляхом вчинення виконавчого напису.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» має право на отримання від відповідача за зустрічним позовом за період з дня вчинення виконавчого напису нотаріусом (27 січня 2016 року) до дня сплати коштів на виконання виконавчого напису нотаріуса (12 жовтня 2016 року) трьох процентів річних від простроченої суми, що складає 12239,39 грн. (574952 (сума заборгованості)*0,03х259/365), та інфляційних втрат у сумі 31047,40 грн. (574952?1,054% (індекс інфляції, який складається з добутку щомісячних індексів за період) - 574952).

Посилання представника відповідача за зустрічним позовом на ту обставину, що відповідач за зустрічним позовом не знав про існування виконавчого напису нотаріуса, а також на те, що загальна сума заборгованості у виконавчому написі порахована арифметично не вірно, а тому у зустрічному позові в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат необхідно відмовити, судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Так виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 27 січня 2016 року позивачем за первісним позовом не було оскаржено та 12 жовтня 2016 року виконано добровільно. Крім того, ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних від суми нарахованої суми кредиту до повернення у розмірі 574952 грн., а не від загальної суми предявленої до стягнення зазначеною у виконавчому написі, на невідповідність якої її складовим звертає увагу сторона відповідача за зустрічним позовом.

Щодо тверджень відповідача за зустрічним позовом та його представника у судовому засіданні про те, що у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат слід відмовити через те, що відповідач за зустрічним позовом не знав про існування виконавчого напису нотаріуса, а як тільки дізнався, то відразу ж сплатив всю суму заборгованості, судом не враховується з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, основними умовами кредитного договору №50005283 від 23 липня 2012 року визначено строк кредиту в 60 місяців, а згідно додаткових угод до Кредитного договору № 50005283 від 23 липня 2012 року, було, зокрема, змінено графік погашення кредиту, збільшивши період погашення кредиту до 84 місяців. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом не міг не знати про наявність непогашеної перед ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» за кредитним договором №50005283 від 23 липня 2012 року заборгованості, а тому зустрічні позовні вимоги ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи збільшений період погашення заборгованості, не знання про наявність виконавчого напису не спростовує наявність самої заборгованості, про яку відповідач за зустрічним позовом був достеменно обізнаний.

З огляду на викладене зустрічні позовні вимоги ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, розподіляючи судові витрати за первісним позовом з ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Щодо судових витрат за зустрічним позовом, з відповідача на користь позивача ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 905,43 грн. (1762*43286,79/84237,74).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» (місцезнаходження: м. Київ, пр. Павла Тичини, буд.1В, офіс «В», ідентифікаційний код 36422974) про припинення договору застави транспортного засобу задовольнити.

Визнати договір застави транспортного засобу №50005283 від 03 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», про заставу автомобіля VW моделі Touareg NF, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см, рік випуску 2012, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 припиненим.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» (місцезнаходження: м. Київ, пр. Павла Тичини, буд.1В, офіс «В», ідентифікаційний код 36422974) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення відсотків за користування кредитом, трьох процентів річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» три проценти річних від простроченої суми у розмірі 12239,39 грн., інфляційні втрати у сумі 31047,40 грн., судовий збір у сумі у сумі 905,43 грн., а всього 44192 (сорок чотири тисячі сто девяносто дві) грн. 22 (двадцять дві) коп.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: