Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1703/17
Провадження № 2/382/90/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, вул. Шкільна, 34, Головного Управління держгеокадастру у Київській області, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов"язання ОСОБА_3 сільської ради виділити земельну ділянку за рахунок земель запасу (резервного фонду),

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, Головного Управління держгеокадастру у Київській області про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов"язання ОСОБА_3 сільської ради виділити земельну ділянку за рахунок земель запасу (резервного фонду), в котрому зазначено, що на підставі рішення 4-ї сесії 22 скликання ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 30.09.1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна», що знаходилось на території ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, 26.12.1995 року за N2 9- 1 видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком, списком членів КСП «Україна», які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай). До вказаного списку громадян його не було включено, як такого, що має право на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 06.05.1996 року N2 204 затверджено розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,77 га в КСП «Україна» с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області. Витягом з протоколу N2 2 загальних зборів членів КСП «Україна» від 09.02.2000 року визнано уточнений розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,65 га. Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області від 17.04.2000 р. N2 82-ІІ-ХІІІ «Про затвердження Схеми поділу земель колективної власності КСП «Україна» на земельні частки (паї), затверджена площа земельних ділянок, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно загальною площею 391,6 га. Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 22.12.2008 року N2 612 землі сумісного використання сільськогосподарських підприємств віднесено до земель запасу відповідних сільських рад. З трудової книжки вбачається, що 01.07.1991 року (запис N2 7) він був прийнятий в члени колгоспу «Україна» та зарахований на роботу слюсарем на зернотік. 24.02.1996 року він був звільнений з роботи та виведений з членів КСП «Україна» (запис № 8). Однак, не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Вважає, що він має право на відновлення порушеного права на земельну частку (пай) внаслідок розпаювання земель колективної власності КСП «Україна», с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, в зв"язку з чим просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у праві колективної власності на землю колишнього КСП «Україна», що знаходилось на території ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, у розмірі 3,65 умовних кадастрових гектарів, зобов'язати ОСОБА_3 сільську раду Яготинського району Київської області виділити йому в натурі земельну частку (пай) у розмірі 3,65 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель запасу (резервного фонду).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області проти позову по суті не заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» урегульовано, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації./

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до повноважень районних державних адміністрацій віднесено прийняття рішення щодо виділення земельних ділянок в натурі власникам земельних часток (паїв), якщо ці земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів.

Розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів належить до виключної компетенції Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, тобто Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Верховним Судом України (абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N2 7) була висловлена позиція, за якою вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятися за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким встановлено, що резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач був прийнятий в члени колгоспу «Україна» та зарахований на роботу слюсарем на зернотік. 24.02.1996 року він був звільнений з роботи та виведений з членів КСП «Україна» (запис № 8), (витяг з трудової книжки, а.с. 8-9, протокол № 14 засідання правління к-пу "Україна" від 29.11.91 р. щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про прийняття його в члени колгоспу, а.с. 77). На підставі рішення 4-ї сесії 22 скликання ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 30.09.1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна», що знаходилось на території ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, 26.12.1995 року за N2 9- 1 видано державний акт на право колективної власності на землю з додатком, списком членів КСП «Україна», які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай). До вказаного списку громадян його не було включено, як такого, що має право на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Розпорядженням Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 06.05.1996 року N2 204 затверджено розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,77 га в КСП «Україна» с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області. Витягом з протоколу N2 2 загальних зборів членів КСП «Україна» від 09.02.2000 року визнано уточнений розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,65 га. Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області від 17.04.2000 р. N2 82-ІІ-ХІІІ «Про затвердження Схеми поділу земель колективної власності КСП «Україна» на земельні частки (паї), (а.с.110) затверджена площа земельних ділянок, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно загальною площею 391,6 га.

Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Статтею 1 цього Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Згідно зі ст. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом.

Право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 набув, оскільки на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству "Україна" державного акта на право колективної власності на землю він був членом колгоспу "Україна" та працював слюсарем зернотоку.

З первинного списку членів КСП "Україна", які мають право на земельну частку (пай), наданого для огляду головою ОСОБА_3 сільської ради та завіреного печаткою КСП "Україна" вбачається, що спочатку ОСОБА_2 був включений до вказаного списку під № 9.

Із вточненого списку членів КСП "Україна", які мають право на земельну частку (пай) вбачається, що ОСОБА_2 не внесений до вказаного списку (протокол загальних зборів членів КСП "Україна" від 9 лютого 2010 року, а.с. 68-75, протокол № 2 засідання членів Ради КСП "Україна" від 8 лютого 2000 року, а.с. 78-79).

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Визнання права на земельну частку (пай) в землях, які були розпайовані, зачіпає права інших учасників паювання, тому право позивача має бути захищено у спосіб, якщо земельна ділянка в рахунок земельної частки (паю) буде надана не за рахунок розпайованих земель, а за рахунок земель запасу та резервного фонду, який відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до якої були утворені масиви земель резервного фонду, спеціально призначений для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням.

Земельна частка (пай) являє собою умовну частку сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. На відміну від земельної ділянки, яка має чітко визначені межі й розмір у фізичних гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) є невизначеними.

Згідно положень ч. 7 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними.

Розмір земельної частки у колективному сільськогосподарському підприємстві імені "Україна" складає 3,65 умовних кадастрових гектари, що підтверджується повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 11.10.2017 року, (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні колективним сільськогосподарським підприємством "Україна" села Лозовий Яр Яготинського району Київської області, розміром 3,65 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області.

Разом з тим, розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів належить до виключної компетенції Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, тобто Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, а тому позовні вимоги в частині зобов"язання ОСОБА_3 сільської ради виділити в натурі земельну ділянку позивачу до задоволення не підлягають.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV регулює питання виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, а такі землі відповідно до листа-відповіді Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 08.02.2018 р. № 9-10-0.61-1853/2-18 відсутні, то відповідно спірні відносини необхідно регулювати Земельним Кодексом України.

Частинами 1-3, 5, 10-11 статті 25 Земельного кодексу України врегульовано порядок приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій та встановлено, що: при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

З аналізу вказаної норми випливає, що кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно якої при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності до частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

01 січня 2013 року набрав чинності ОСОБА_2 України № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 10, 81,259, 263-265 ЦПК України, ст.16 ЦК України, ст.ст. 25,116, 122,152 Земельного кодексу України, ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, ст.ст. 1,2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області, с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, вул. Шкільна, 34, Головного Управління держгеокадастру у Київській області, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов"язання ОСОБА_3 сільської ради виділити земельну ділянку за рахунок земель запасу (резервного фонду) задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні колективним сільськогосподарським підприємством "Україна" села Лозовий Яр Яготинського району Київської області, розміром 3,65 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради Яготинського району Київської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення виготовлене 7 липня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.