Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/3182/17

пр. № 2/336/2004/18

м. Запоріжжя 3 липня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2014 р. було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини.

Позивач просить суд збільшити розмір вже стягнутих аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.

У підготовче судове засідання учасники справи не явилися, просили справу розглядати без їх участі.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

При цьому, відповідач подав заяву про визнання позову.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає задоволенню.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ст. 206 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

При цьому, за поданою письмовою заявою відповідачем були визнані обставини, на які позивач послався на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідач який заявив про визнання позову, про що подав письмову заяву.

Отже, через визнання відповідачем позову, суд має ухвалити рішення про задоволення позову, вбачаючи до цього законні підстави, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, що визнані сторонами, та добровільності їх визнання.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру стягуємих аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-182, 184 СК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 189-200, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) про зміну розміру аліментів.

Збільшити розмір аліментів, визначений за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2014 р., а саме - стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін