ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 623/1700/17-ц

провадження № 22ц/818/736/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток»,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2018 року в складі судді Винниченка П.П.,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1 від 09 грудня 2002, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232, він є власником земельної ділянки загальною площею 5,6869 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Бугаївської сільської ради КСП «Восток» Ізюмського району Харківської області; цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначив, що 16 січня 2006 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Восток» укладено договір оренди землі, що зареєстрований у Харківський регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 січня 2006 року за № 66, відповідно до умов якого земельну ділянку передано ним товариству в оренду, орендна плата якої становить 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за кожен рік її використання.

Вказав, що чинним законодавством передбачено, що річна сума орендної плати не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки.

Відповідно до наданих даних з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Міськрайонне управління в Ізюмському районі м. Ізюм від 05 травня 2017 року оцінка земельної ділянки становить 172324,00 грн., а саме земельна ділянка НОМЕР_3 площею 5,1879 кадастровий номер НОМЕР_2 станом на 01 січня 2017 року становить 155 387,06 грн., рілля площею 0,4990 га, кадастровий номер НОМЕР_4 складає 16938,95 грн.

Вказав, що загальна сума боргу по недоплаті 1,5% за користування земельною ділянкою, починаючи з 19 серпня 2008 року, з урахуванням коефіцієнта індексації становить 24 970,00 грн., інфляція нараховується за весь період прострочення обов'язкового платежу та складає 47 054,53 грн., розмір пені складає 7295,36 грн., а 3% річних - 749,00 грн., а всього 80 068,89 грн.

Зазначив, що товариством порушено умови договору, оскільки з моменту укладення договору і по сьогоднішній день оцінка земельної ділянки не проводилась, також не було враховано зміни у законодавстві щодо збільшення відсоткової ставки за користування земельною ділянкою.

Вважав, що порушення відповідачем свого встановленого законом обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи охорони земель є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, у зв'язку з чим протиправна бездіяльність товариства загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, тому договір має бути розірваний.

Просив розірвати договір оренди землі, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Восток» 16 січня 2006 року, зареєстрований у Харківський регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 січня 2006 року за № 66, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» на його користь грошові кошти у розмірі 80 068,89 грн., в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі з урахуванням штрафних санкцій.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено, розірвано договір оренди землі від 16 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Восток»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 80 068,89 грн., в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі з урахуванням штрафних санкцій.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що за весь час дії спірного договору оренди землі товариством не порушено жодного з пунктів вимог чинного законодавства, а тому підстави для розірвання договору відсутні; що матеріали справи містять відповідні докази про належну сплату позивачу грошових коштів за користування земельною ділянкою; що додаткових угод, які б свідчили про внесення змін в договорі оренди в частині визначення розміру орендної плати між сторонами не укладено, тому неправомірним є стягнення з товариства заборгованості з розрахунку 3% від грошової оцінки земельної ділянки; що в матеріалах справи наявна грошова оцінка за 2017 рік, проте вона була використана судом для розрахунків за минулі роки.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 25 червня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «СК Восток» залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для доплати судового збору в розмірі 2161,02 грн. з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 23 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено розглянути справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Коваленко І.П., Котелевець А.В., Піддубного Р.М. від 16 серпня 2018 року призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

16 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 623/1700/17-ц (22ц/818/736/18) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

09 серпня 2018 року від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що чинним законодавством передбачені умови припинення договору шляхом його розірвання, проте, дострокове розірвання може бути за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків.

17 серпня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що орендар з моменту укладення договору оренди земельної ділянки жодного разу не проводив нормативну грошову оцінку земельної ділянки; що відповідач не вживав ніяких заходів щодо перегляду та збільшення розміру орендної плати; що він неодноразово попереджав відповідача щодо розірвання договору оренди в односторонньому порядку.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток справу призначено до розгляду у режимі відеоконференції. У зв'язку з відсутністю технічної можливості справу розглянуто у загальному порядку.

Клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 грудня 2018 року щодо розгляду справи за відсутності представника Управління - задоволено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права позивача як власника земельної ділянки порушено укладеним між сторонами договором оренди.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка загальною площею 5,6869 га, (5,1879 га та 0,4990 га) кадастровий номер НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області КСП «Восток», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданим 09 грудня 2002 року на підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 25 листопада 2002 № 416, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 232.

16 січня 2006 рокуміж ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Восток» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,6869 га, яка знаходиться на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області КСП «Восток» строком на 20 років.

Відповідно до пунктів 9-11 вказаного договору орендна плата становить 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації за кожен рік її використання. В розмірі вищезгаданої суми орендодавець може отримувати орендну плату в грошовому виразі у вигляді натуральної плати продукцією за надання послуг шляхом комбінування виплат. Розрахунки за оренду землі проводяться не пізніше 01 лютого наступного року. У разі визнання договору недійсним, одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди земельної ділянки не повертається, але зараховується у грошових відносинах орендаря і орендодавця.

Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі, внаслідок інфляції, підтверджені і завірені орендодавцем і орендарем; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,02% річних облікової ставки Національного Банку України діючої на день виникнення такого боргу, якщо цього вимагає орендодавець.

Згідно пунктів 30-32 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав за взаємною згодою сторін.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 01 листопада поточного року.

Перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» з заявою, в якій зазначив, що у зв'язку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання земельної ділянки, яка належить йому як власнику, та передана в оренду відповідно до договору оренди, у відповідності до пункту 31 цього договору, даний договір оренди землі вважати розірваним в односторонньому порядку. З 18 вересня 2016 року він бажає розпочати використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами, у зв'язку з чим попередньо повідомляє про даний факт та договір оренди вважати розірваним.

Із відповідей Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» від 14 квітня 2017 року № 182 та 20 березня 2017 року № 137 вбачається, що товариством повідомлено ОСОБА_1 про те, що укладений письмовий договір, який пройшов державну реєстрацію, може бути розірваний лише на підставі двосторонньої угоди, яка також повинна пройти процедуру державної реєстрації, тобто відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 не було, заява містила роз'яснення з цього приводу.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток» сплачував орендну плату ОСОБА_1 за договором оренди землі.

Відповідно до довідки Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 09 червня 2017 року № 3544/10/20-14-08 про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 06 червня 2017 року, ОСОБА_1 отримував наступні доходи. Зокрема, з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» за 2008 рік - 65,29 грн., 1070,59 грн. та 106,87 грн., за 2009 рік - 2007,06 грн., за 2010 рік - 329,41 грн., 764,70 грн. та 864,71 грн., за 2011 рік - 1941,18 грн., за 2013 рік - 3337,65 грн., за 2014 рік - 3317,65 грн., за 2015 рік - 4600,00 грн., за 2016 рік - 5958,98 грн., за 2017 рік - 8596,27 грн.

Згідно відомостей на видачу коштів за оренду земельного паю за 2013 рік ОСОБА_1 від товариства отримав 2820,00 грн., за 2014 рік - 3910,00 грн., за 2015 рік - 4797,00 грн., за 2016 рік - 6920,00 грн., тобто орендна плата сплачувалась ОСОБА_1 відповідно до умов договору. Доказів того, що ОСОБА_1 протягом 11 років був незгодний з розміром орендної плати, подавав заяви щодо її зміни або був незгодний з умовами договору щодо нарахування орендної плати і також подавав заяви щодо зміни в її нарахуванні та проект внесення змін до договору, як вбачається із змісту договору, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови договору оренди землі встановлені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». До них відносяться об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених у вищезазначеній статті, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17,19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За змістом частини п'ятої статті 22 Закону України «Про оренду землі» внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки «систематичність», має значення саме несплата орендної плати.

Саме такий правовий висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 183/3993/16.

Суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази та зробив передчасний висновок про задоволення позовних вимог, що повною мірою не відповідає встановленим обставинам та призводить до їх невірної оцінки, оскільки матеріали справи свідчать про те, що, починаючи з моменту укладання договору оренди, орендодавець отримував орендну плату з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Доказів того, що мала місце несвоєчасна систематична несплата орендної плати матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з пропозицією щодо підвищення розміру орендної плати і йому було відмовлено.

Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляв. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали.

Посилання ОСОБА_1 на те, що порушення відповідачем свого встановленого законом обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи охорони земель є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, у зв'язку з чим протиправна бездіяльність товариства загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, тому договір має бути розірваний, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 04 червня 2009 року статтю 22 ЗК України доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно пункту 18 Перехідних положень ЗК України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

З матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки складає 5,6969 га.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачем не надано.

Крім того слід зазначити, що за весь час дії вказаного договору питань щодо проведення індексації у сторін договору не виникало, так як відповідач систематично нараховував і виплачував орендну плату з проведенням відповідної індексації на виконання вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» та пункту 11 договору оренди землі, при цьому розмір орендної плати сплачувався відповідачем у більшому розмірі ніж передбачено договором оренди землі, укладеного між сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами договору була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, в подальшому сторони протягом декількох років добросовісно виконували умови даного договору, у тому числі орендар сплачував орендну плату, а орендодавець її отримував.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він бажає самостійно обробляти земельну ділянку загальною площею 5,6969 га., про що неодноразово повідомляв відповідача, тому його позов необхідно задовольнити не є підставою для розірвання договору оренди, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відповіді відповідача, ОСОБА_1 не було відмовлено, а роз'яснено, що існує відповідний порядок для розірвання договору з цих підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1

У зв'язку з чим відповідно до статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» підлягпє стягненню 1057, 20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» 1057, 20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.