Справа № 159/2282/18 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/802/304/18 Категорія: 48 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних на утримання неповнолітньої дитини аліментів, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 10.10.2014 року з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.07.2014 року. Вказує, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання дитини, оскільки рівень її матеріального забезпечення постійно зростає, а відповідач добровільно не бажає збільшити розмір присуджених аліментів, а вона, у свою чергу, не може самостійно забезпечити спільну дочку усім необхідним. За вказаних обставин позивач звернулась до суду та просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Ковельського міськрайонного суду від 10.10.2014 року і стягувати з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі по 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено збільшити розмір стягуваних на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки та стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт НОМЕР_1 виданий 18.03.1996 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 27.12.1996 року Ковельським МРВ, і.н.НОМЕР_3) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням у даній справі законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт НОМЕР_1 виданий 18.03.1996 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області) на користь держави судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить це рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16 червня 2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 02 квітня 2010 року). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2014 року у цивільній справі №159/4403/14-ц з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 15 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає з 01 липня 2018 року - 1944 гривень.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції урахував, матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, та положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, прийшов до правильного висновку про збільшення розміру аліментів та необхідності стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням у даній справі законної сили.

Доводи апеляційної скарги про покращення матеріального становища відповідача, наявність у власності будинку, автомобіля не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів зміни матеріального стану відповідача.

Доводи позивача про покращення матеріального становища відповідача та що на його утриманні немає інших осіб грунтуються на припущеннях.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що на даний час крім дочки ОСОБА_3 на його утриманні перебуває також син ОСОБА_4.

У клопотанні про розгляд справи за його відсутності відповідач зазначав, що є безробітним, постійного заробітку немає та не заперечував про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1100 грн..

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді