233 № 233/414/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Кстянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства Оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та майна,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 145), ОСОБА_2 просить стягнути солідарно з Міністерства Оборони України, Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 149 000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що 21.10.2016 року приблизно о 07 год. 15 хв. в районі буд. АДРЕСА_1 в результаті зіткнення автомобіля «Audi», н/з НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля ГАЗ-66, військовий номер НОМЕР_2 , під керування військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_3 ст. солдата ОСОБА_3 , який виконував обов`язки військовослужбовця, сталася дорожньо-транспортна пригода.
Зазначена ДТП сталася через порушення солдатом ОСОБА_3 вимог п.10.01,10.3 Правил дорожнього руху України, який перед перестроюванням, та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Внаслідок ДТП йому завдано легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та було пошкоджено майно, яким він володів на праві довірчої власності, а саме автомобіль «Audi», н/з НОМЕР_1 .
Цей факт було внесено в ЄРДР за № 0001263, але кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, так як протиправними діями йому були завдані легкі тілесні ушкодження.
Діями ОСОБА_3 , який на той час проходив службу в лавах ЗСУ, а саме в військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , йому було завдано матеріальних збитків які пов`язані:
-з проходженням лікування у сумі 1250,00 грн., які ним були витрачені у період лікування травм спричинених внаслідок ДТП (проходження комп`ютерної томограми), яка була йому необхідна для встановлення діагнозу та рекомендована лікарем;
-з втратами, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля, які відповідно до звіту оцінювача 193/16 складають 146920,00 грн. та вартістю робіт оцінювача, яка склала 830,00 грн.
Крім того, внаслідок ДТП, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у: фізичних болях та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою майна. Зазначені страждання пов`язані з розладом нормального способу життя, нервовій напрузі та переживаннях з приводу проходження лікування, втратою майна, необхідністю вчиняти дії у свій вільній час, які пов`язані зі стягнення шкоди, не можливістю вільно пересуватися у процесі життєдіяльності та виконанні своїх службових обов`язків. Спричинену моральну шкоду оцінює у 10 000,00 грн.
Вважає, що згідно із ст. 1174 ЦК України обов`язок по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди має бути покладений на державу в особі Міністерства Оборони України та Державної казначейської служби України, оскільки така шкода була завдана йому незаконними діями військовослужбовця при здійсненні ним своїх повноважень.
Представником Міністерства Оборони України подано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с. 118-122), згідно із яким Міноборони заперечує проти даного позову та вважає, що Мінооборони не може бути належним відповідачем по даній справі. Відповідати за позовом має відповідати військова частина НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_3 ), яка є юридичною особою, та за якою автомобіль «ГАЗ-66», в/н НОМЕР_2 був закріплений на праві оперативного управління.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року за клопотанням представника позивача залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с.138)

Представником Державної казначейської служби України відзив на позовну заяву ОСОБА_2 подано не було.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив задовольнити.
Представник відповідача Міністерства Оборони України Москов М.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, що згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно із довіреністю від 29 серпня 2015 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатись: в тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку, в лізінг), заставити, - транспортним засобом марки «Audi» A6, 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_5 , тип - легковий седан, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата первинної реєстрації 04 травня 2012 року (а.с.15).
21 жовтня 2016 приблизно о 07 год. 15 хв. по вул. Мірошніченко в м. Костянтинівці Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi», н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу ГАЗ-66, військовий номер НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_3 ) старшого солдата ОСОБА_3 .
Факт ДТП підтверджений довідкою № 104525239 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.14), постановою слідчого військової прокуратури Донецького гарнізону «Про закриття матеріалів кримінального провадження» від 28 лютого 2017 року, відповідно до якої ДТП сталося за участі старшого солдата військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_3 ) ОСОБА_3 під час виконання ним обов`язків військовослужбовця (а.с.5-9).
Згідно із висновком судової авто технічної експертизи від 12.12.2016 року № 2/19-142 (а.с. 25-37), з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією, що настала перебувають дії водія автомобіля марки «ГАЗ -66», в/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який у даних дорожніх умовах не надав переваги в русі ТЗ, що рахувся по смузі, на яку він перестроювався та перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що в свою чергу, привело до виникнення аварійної ситуації та її переростання в ДТП зіткненню з автомобілем«Audi», н/з НОМЕР_1 , тобто дії водія автомобіля марки «ГАЗ 66», в/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 , як невідповідні вимогам п. 10.1 та п.10.3 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з ДТП, що настала.
Внаслідок ДТП водій автомобіля «Audi», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, що встановлено довідкою № 104525239 (а.с.14), постановою слідчого військової прокуратури Донецького гарнізону «Про закриття матеріалів кримінального провадження» від 28 лютого 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 в результаті дорожньо транспортної пригоди були спричинені закрита черепно -мозкова травма струс головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 5-9).
Задля можливості встановлення правильного діагнозу ОСОБА_5 проходив «Спіральну КТ шийного відділу хребта», а також «Комп`ютерну томографію головного мозку». За проведення даного дослідження позивачем було сплачено 1250,00 грн. (а.с.52-54).
Також в результаті ДТП автомобіль «Audi», н/з НОМЕР_1 , зазнав механічні пошкодження.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 193/16 від 27 жовтня 2016 року, вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля «Audi», н/з НОМЕР_1 , згідно з «Методикою» п.8.2. приймається рівним ринковій вартості автомобіля на час ДТП і становить 146920,00 грн. (а.с. 39-51).
Тож, загальний розмір, спричиненої позивачу матеріальної шкоди дорівнює 148170,00 грн. (146920,00 грн. + 1250,00 грн.).

При цьому, суд вважає помилковими доводи позивача про включення до розміру матеріальної шкоди витрат, які були ним здійснені на оплату послуг оцінювача у розмірі 830,00 грн. з огляду на таке.
Виходячи із загальних положень про відшкодування шкоди, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Витрати по оплаті послуг оцінювача не належать до збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, а згідно із ст. 140 ЦПК України належать до витрат із вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи. Питання щодо їх розподілу вирішується судом згідно із ст. 141 ЦПК України.
Частина 1 статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року роз`яснив, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За таких обставин, суд приходить до висновку про належність позивача ОСОБА_2 не лише за вимогами відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, а й за вимогами відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля.

Вирішуючи питання щодо особи, яка має відповідати за спричинену позивачу шкоду, суд виходив з такого.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаних з захистом Вітчизни (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу).
Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
За змістом ч.ч. 1,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
З огляду на цю норму суд в кожному конкретному випадку повинен з`ясувати, який саме державний орган є уповноваженим органом.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
На Міністерство оборони України як на центральний орган управління Збройними силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема військовою технікою, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за використанням цієї техніки, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.
За приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка.
Згідно ст. 2 вказаного Закону до компетенції Міністерства оборони України як центрального органу управління Збройними Силами України належить управління військовим майном, у тому числі закріплення військове майна за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Відповідно до пункту 1 « Положення про Міністерство оборони України», від 06 квітня 2011 року № 406/2011, Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до підпункту 77 пункту 4 вказаного Положення Міноборони України відповідно до покладених на нього завдань здійснює у Збройних Силах державний нагляд за безпекою експлуатації машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва.
Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, що заподіяно внаслідок незаконних дій військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Саме така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 922/95/13-г/3-86 гс на спільному засіданні Судових палат у господарських справах, у цивільних справах і у кримінальних справах.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

На виконання приписів Бюджетного Кодексу України постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі Порядок), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами.

Відповідно до норм підпункту 2 п. 35 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконного прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Пунктом 36 вищевказаного Порядку передбачено, що в разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджету на зазначену мету.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 148 170, 00 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника Міністерства оборони України стосовно того, що відповідати за позовом має відповідати військова частина НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_3 ), яка є юридичною особою, та за якою автомобіль «ГАЗ-66», в/н НОМЕР_2 був закріплений на праві оперативного управління та вважає їх безпідставними, оскільки питання відповідальності військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ) за спричинену ОСОБА_2 шкоду вирішено чинною постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2017 року (а.с.56-58).

Стягуючи на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд, згідно із п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальної справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року з урахуванням принципу диспозитивності та у відсутність заяви заподіювача шкоди, питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду особі не вирішує.

Суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів ( п.п.1,3 ч.2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4).
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст..1167 ЦК України, у відповідності до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2).
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, обсяг і глибину страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач у зв`язку із ушкодженням здоров`я та майна; характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо); істотність вимушених змін в життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині у вигляді одноразового відшкодування в розмірі 4000,00 грн. із стягненням її з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених вимог (задоволено 95,70%) присуджує стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України

на користь позивача судовий збір у розмірі 1521,63 грн. та витрати, пов`язані із вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи (вартість роботи оцінювача - а.с.38) у розмірі 830,00 грн.

Вирішуючи питання щодо покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд прийшов до таких висновків.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( п.2 ч.2)
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., позивачем надані: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3762 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.59); Договір від 24 січня 2018 року (а.с.60); Ордер серії АА № 051158 (а.с.61); товарний чек № 5 на суму 6000,00 грн. (а.с.62).

Відповідно до Договору від 24 січня 2018 року клієнт доручає, а адвокат Ружицький В.В. зобов`язується представляти інтереси клієнта в справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства Оборони України «про відшкодування шкоди». Вартість послуг адвоката складає 6000,00 грн.

Проте, розрахунку таких витрат, договір не містить. Акт приймання - передачі наданих послуг позивачем не надано.

Крім того, з товарного чеку № 5 від 24 січня 2018 року вбачається прийняття адвокатом Ружицьким В.В. грошових коштів у розмірі 6000,00 грн. за надання правничої допомоги. Однак, інформації проте, що зазначені грошові кошти були внесені ОСОБА_2 товарний чек не містить.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні законні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку із відсутністю належних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) до Міністерства Оборони України (, юридична адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект,6), Державної казначейської служби України (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6) про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я та майна задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 148 170 (сто сорок вісім тисяч сто сімдесят) грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1521 (одна тисяча п`ятсот двадцять одна) грн. 63 грн., витрати, пов`язані із вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 830 (вісімсот тридцять) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 13 липня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.В. Каліуш