Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 343/2360/16-ц

провадження № 61-29563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Яворівська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області, у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Васильковського В. М., від 03 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання прав забудовника у порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5 Згідно з записом в погосподарській книзі НОМЕР_1 виконавчого комітету Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області за 2001-2016 роки під особовим рахунком № НОМЕР_4 ОСОБА_5 належав на праві особистої власності незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 75%, по вулиці АДРЕСА_1 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області. На день смерті

ОСОБА_5 був зареєстрований у цьому житловому будинку і проживав один. 07 жовтня 2016 року нею було оформлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок та отримано повідомлення № 166 про те, що даний житловий будинок є самочинно побудованим. Після смерті

ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя батьком заповіт не складався. Постановою державного нотаріуса

від 23 листопада 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спірний будинок збудований самочинно та відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Нотаріусом не виявлено інших спадкоємців після смерті

ОСОБА_5

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва незавершеного житлового будинку № АДРЕСА_2 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Тураша В. А., від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва незавершеної забудови - житлового будинку АДРЕСА_2 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для задоволення позову, тому що ОСОБА_3, яка є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5, має право на будівельні матеріали, які використовувались для будівництва спірного житлового будинку та належали спадкодавцю.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що розглядаючи спір, суд першої інстанції не з'ясував кола спадкоємців, не роз'яснив позивачу її права на залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4, яка проживала на час смерті зі спадкодавцем, а тому право останньої як спадкоємця іншої черги може бути порушено. Апеляційний суд зазначав, що він позбавлений процесуальної можливості залучити ОСОБА_4 до участі у справі, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 серпня 2017 року, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не надала суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті. Апеляційний суд не прийняв до уваги черговість спадкування та не звернув увагу на те, що черговість одержання спадщини може бути змінена у судовому порядку.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. ОСОБА_6 зазначила, що судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців, не враховано те, що заявник (разом з її чоловіком) та її мати (рідна сестра спадкодавця) на момент смерті проживали разом із спадкодавцем, отже прийняли спадщину у силу положень статті 1268 ЦК України. Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо будівельних матеріалів не визначив кількісний та якісний їх склад та вартість. На розгляді у Долинському районному суді Івано-Франківської області перебуває справа № 343/1547/17 за позовом ОСОБА_3 до Яворівської сільської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали у порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

27 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть

серії НОМЕР_2 від 03 березня 2016 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3

від 28 листопада 1974 року ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5

Згідно з довідкою від 16 листопада 2016 року, виданою Яворівською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, відповідно до запису у погосподарській книзі НОМЕР_1 виконавчого комітету Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області за 2011-2016 роки під особовим рахунком № НОМЕР_4 ОСОБА_5 належить на праві особистої власності незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75%, що знаходиться по вулиці АДРЕСА_1 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії

№ 828/02-31 від 23 листопада 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75% по вулиці АДРЕСА_1 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області. Відмова мотивована тим, що спадкоємцем для видачі свідоцтва про право на спадщину подано довідку про право власності № 02-29/247, видану

16 листопада 2016 року Яворівською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області та довідку ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 400 від 07 жовтня 2016 року, згідно яких незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75% по вулиці АДРЕСА_1 у с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області площею забудови 123,2 кв. м, збудований самочинно.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об'єкт, яке може бути об'єктом спадкування.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У відповідності до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначала, що судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців. Вона та її мати (рідна сестра спадкодавця) проживали з померлим на момент відкриття спадщини, що підтверджується актом обстеження. ОСОБА_4 зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус їй відмовив.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

За приписом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором або судом (стаття 1259 ЦК України).

Враховуючи вищевказані вимоги ЦК України, факт проживання племінниці зі спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті не змінює черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, не надає їй право прийняти спадщину з порушенням правил черговості спадкування за законом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справиу суді апеляційної інстанції) на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що ОСОБА_4 вказала, що вона є племінницею спадкодавця, але доказів постійного проживання зі спадкоємцем не надала. В акті обстеження, який надано заявником в якості доказу, не зазначено період проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем, не вказано чи була вона зареєстрована у спірному будинку. В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_4 до державного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та відмова державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, на які вона посилалася як на підставу своїх доводів в апеляційній скарзі.

Встановивши, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та іншими письмовими доказами, на час смерті спадкодавець був власником незавершеного будівництвом будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Права ОСОБА_4 або її матері, як спадкоємців за законом наступних черг спадкоємців, в результаті вирішення судом першої інстанції спору не порушені.

Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня

2017 року скасувати, заочне рішення Долинського районного суду

Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк