Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 127/1417/16-ц

провадження № 61-6528св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Вінницька міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Вінницька міська рада, у якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та встановити земельний сервітут.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2015 року вона придбала 47/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Вінниці та земельну ділянку площею 0,0441 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена частка домоволодіння складається з приміщень кімнат 1-4 та 1-5 житлового будинку літера «А», літньої кухні літери «В» з тамбуром літери «в», сараїв літери «в1» та «Д», вбиральні літери «Ж».

Зазначає, що такі приміщення, будівлі та земельна ділянка не мають проїзду та проходу до вул. А. Іванова у м. Вінниці, що ускладнює користування ними.

Відповідач самочинно встановив на проїзді малу архітектурну форму - павільйон літера «Б3», що складається з металевої конструкції та тенту.

На даний час вона має намір до свої частини домоволодіння провести водопровід, каналізацію, електричний кабель, газопровід тощо. На неодноразові прохання відповідача надати дозвіл на прокладення таких комунікацій, останній відмовлявся.

Просила усунути перешкоди в користуванні 47/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Вінниці та земельною ділянкою площею 0,0441 га. Встановити земельний сервітут площею 0,0113 га по земельній ділянці площею 0,0441 га, належній ОСОБА_5, на право проїзду до її частини домоволодіння. Знести за рахунок ОСОБА_5 самочинно зведений павільйон літера «Б3» та бетонний фундамент під павільйон літера «Б3», які розташовані на АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року у складі судді Федчишена С. А. позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунено ОСОБА_4 перешкоди в користуванні 47/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Вінниці та земельною ділянкою площею 0,0441 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Встановлено земельний сервітут площею 0,0113 га по земельній ділянці площею 0,0441 га, належній ОСОБА_5, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 у м. Вінниці на право проїзду до 47/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_4 відповідно до варіанту, визначеного в додатку 3 до висновку судової земельно - технічної експертизи № 337, складеного 13 травня 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз».

Ухвалено знести за рахунок ОСОБА_5 самочинно зведений павільйон літера «Б3» та бетонний фундамент під павільйон літера «Б3», які розташовані на АДРЕСА_1 у м. Вінниці. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що встановлення земельного сервітуту по земельній ділянці, належній відповідачу, для проїзду позивачем до будинку та земельної ділянки, є доцільним. Самочинно зведений відповідачем павільйон літера «Б3» та бетонний фундамент під ним створюють позивачу перешкоди для проїзду до власного будинку та земельної ділянки.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року рішення районного суду скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом. Доступ до частини домоволодіння, власником якого є ОСОБА_4, можливий з боку ставка, в обхід земельної ділянки виділеної ОСОБА_5 Позивач не надала доказів відсутності іншої можливості у задоволенні потреби в користуванні земельною ділянкою, ніж встановлення сервітуту з відповідачем.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення земельного сервітуту для проїзду до домоволодіння та земельної ділянки можливо лише за умови розбирання самочинно збудованого павільйону та бетонного фундаменту під ним, про що свідчить висновок судової земельно-технічної експертизи. Доступ до земельної ділянки з боку ставка існує, але це прохід ґрунтовної дороги, який розташований на схилі. Крім того, такий доступ є проходом, а не проїздом до домоволодіння, який не забезпечує нормальне використання будинку та земельної ділянки.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що відповідно до договорів купівлі - продажу від 25 вересня 2015 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, позивач є власником 47/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 у м. Вінниця.

ОСОБА_5 є суміжним власником земельної ділянки площею 0,441 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_1

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 29 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2010 року, проведено розподіл в натурі будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Вінниці між співвласниками, а також земельної ділянки за даною адресою. Виділено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (попередньому власнику) по 1/2 частині даного будинковолодіння і земельної ділянки відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 21 квітня 2010 року за варіантом № 1.

Зокрема, в ухвалі апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2010 року зазначено, що доступ до будинку позивача можливий з боку ставка, в обхід земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Встановивши, що доступ до житлового будинку ОСОБА_4 можливий з боку ставка, в обхід земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційний суд врахував висновки судової земельно-технічної експертизи від 13 травня 2017 року № 337, відповідно до якої технічна можливість встановлення сервітуту для проїзду до земельної ділянки позивача можлива лише за умови проведення інженерно-технічних заходів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат