Номер провадження: 22-ц/785/4561/18
Номер справи місцевого суду: 496/2831/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Урум Т.В.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія " Країна"

відповідач: ОСОБА_2

відповідач: ПАТ " Українська охоронно - страхова компанія"

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2015 року в складі судді Галич О. П.,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування. У позовній заяві посилався на те, що 21 березня 2012 року ПАТ «СК»Країна» укладено з ОСОБА_3 договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за яким застрахованим автомобілем є «Шевроле Авео», держзнак ВН0513ВМ. 23 жовтня 2012 року сталася дорожньо транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Шевроле Авео» під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Фієста» під керуванням ОСОБА_2 В результаті автомобілі отримали пошкодження. ПАТ «СК»Країна» визнала подію страховим випадком і виплатила страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 17560 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2015 року відмовлено в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна».

Не погодившись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" подало апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на те, що суд виходив з того, що вина відповідача у скоєнні ДТП не доведена, але не врахував презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи ця презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди; суд помилково дійшов висновку щодо визначення ступеню вини учасників ДТП, вказуючи на висновок експертного дослідження, який має визначати ступінь вини, а не суд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року апеляційну скаргу було відхилено, рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду,Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" подало касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 р. рішення Біляївського районного суду Одеської області від 5 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування. Провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, таким чином справа переглядається в межах позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення франшизи.

В судове засідання апеляційного суду 22.05.2018 р. сторони не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 21 березня 2012 року ПАТ «СК «Країна» укладено з Сарамуд Л. В. договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за яким застрахованим автомобілем є «Шевроле Авео», державний номерний знак ВН 0513 ВМ.

23 жовтня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у них автомобіля «Шевроле Авео», під керуванням Орешкової А. В., та автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак ВН 0457 СХ, під керуванням Дубоноса М. К.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. ПАТ «СК «Країна» визнала подію страховим випадком і виплатила страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17 560 грн.

1 листопада 2012 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водіїв Орешкової А. В. та Дубоноса М. К.

Із мотивувальної частини експертного дослідження, проведеного під час проведення слідчих дій, вбачається, що версії двох водіїв не можуть бути визнані технічно спроможними в світлі відсутності параметрів, які можна перевірити на основі фізичних закономірностей зближення матеріальних обєктів. А тому висновок зроблено за двома варіантами розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із першим варіантом водій «Форд Фієста» порушив пункти 14.6 та 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно із другим варіантом водій «Шевроле Авео» порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України.

Позивач вказав, що ступінь вини ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди становить 90 % та 10 % відповідно, а тому просив стягнути розмір завданої шкоди, за відрахуванням франшизи, з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», в якому застрахована Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2

Розмір завданої з вини ОСОБА_2 шкоди становить 15 804 грн., з яких стягненню на користь позивача підлягають 14 804 грн. зі страхової компанії, а 1 тис. грн з ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок взаємодії двох транспортних засобів за відсутності доказів щодо ступеня вини кожного з учасників такої пригоди.

Проте погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах.

Відповідно до частин першої, другої та пятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Вбачається, що 21 березня 2012 року ПАТ «СК «Країна» укладено з ОСОБА_3 договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 34/685/2.1.5.1 (далі Договір), за яким предметом страхування є автомобіль «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1.

Страховим випадком за вказаним договором є, зокрема зіткнення застрахованого транспортного засобу під час руху з іншим транспортним засобом (п. 2.1.1 Договору). Розмір страхового відшкодування визначається у розмірі вартості відновлювального ремонту без врахування експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні (п. 10.6 Договору).

23 жовтня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля «Шевроле Авео» під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

У постанові від 1 листопада 2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно водіїв Орешкової А. В. та Дубоноса М. К., вказується, що неможливо встановити в їх діях факту порушень Правил дорожнього руху, які б знаходилися в прямому причинному звязку з наслідками, які наступили, а також складу злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. Доказів скасування вказаної постанови не надано.

Згідно із експертним автотоварознавчим дослідженням вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевроле Авео» становить 18 314 грн 94 коп., розмір завданої матеріальної шкоди становить 14 926 грн 14 коп.

ПАТ «СК «Країна» визнало подію страховим випадком і за заявою ОСОБА_3 та 9 січня 2013 року перерахувала страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 17 560 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» згідно із полісом № 9922289. Претензія позивача до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» від 22 січня 2013 року про відшкодування шкоди в порядку регресу залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з положеннями статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відсутність складу злочину у разі відмови у порушенні кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Згідно вимог статей 10 та 12 ЦПК України (в редакції чинні на момент вирішення справи судами), які покладають і на суд певні обовязки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З експертного дослідження, проведеного під час проведення слідчих дій вбачається, що версії двох водіїв не можуть бути технічно спроможними в світлі відсутності параметрів, які можна перевірити на основі фізичних закономірностей зближення матеріальних обєктів, а тому висновок зроблено за двома варіантами розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із першим варіантом водій «Форд Фієста» порушив пункти 14.6 та 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно із другим варіантом водій «Шевроле Авео» порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України.

Отже, в діях кожного з водіїв не виключаються ознаки порушень Правил дорожнього руху, а шкоди завдано пошкодженнями двох автомобілів.

Таким чином, саме такі встановлені обставини дають підстави для висновку про те, що ступінь вини відповідно є рівною, тому покладається на кожного в розмірі 50%. При цьому послання позивача на те, що вина повинна бути розділена у відсотковому відношенні 80 % та 20 % відповідними доказами не підтверджена, тому до уваги не приймається.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, набув права потерпілої особи щодо здійсненої виплати в розмірі з врахуванням ступеню вини ОСОБА_4

На час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 застраховано ПАТ «СК»Країна». Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» та ст.12 «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза є частиною збитків, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, розмір франшизи, що визначений у зазначеному законі, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика.

За таких обставин, франшиза як частина збитків, визначена в відсотковому відношенні від ліміту відповідальності страховика, підлягає стягненню в розмірі, визначеному договором незалежно від розміру збитків, які підлягають стягненню в частковому розмірі з заподіювача шкоди.

Виходячи з таких встановлених обставин та норм права, позивач має право вимоги в порядку регресу до відповідача ОСОБА_2 в розмірі франшизи.

Суд першої інстанції у порушення статей 12,89,263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не зясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірив доводів позивача і не надав належної оцінки поданим ним доказам, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову в зазначеній частині з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 жовтня 2015 рокув частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Країна» до ОСОБА_2 про стягнення франшизи скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» франшизу в розмірі 1000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: