Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/20908/14-ц

провадження № 61-24620св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

представник відповідача - Печенко Дмитро Вікторович,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

м. Київ Пономарьов Володимир Юрійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_11, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2016 року у складі судді Дзюбича В. Л. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Ходоровського М. В., Шевчук Г. М.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьов В. Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2007 року між ним та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство«Промінвестбанк»(далі - ПАТ «Промінвестбанк»), було укладено кредитний договір №03-2/128, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 35 600,00 доларів США. На забезпечення виконання даного зобов'язання у цей же день між банком та ОСОБА_9 укладено договір поруки № 04-65, відповідно до умов якого остання виступила поручителем ОСОБА_4, та 19 березня 2007 року між

ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Трек ЛТД»

(далі - ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Трек ЛТД») укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку приміщення, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Трек ЛТД». 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьовим В. Ю. вчинено виконавчий напис на договорові іпотеки від 19 березня 2007 року про звернення стягнення на нерухоме майно, згідно з яким звернуто стягнення на приміщення, загальною площею 87,00 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач вважав, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, і не підлягає виконанню, оскільки він не був повідомлений про відступлення ПАТ «Промінвестбанк» права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», отже, останнє не є стороною правочину та не має необхідного обсягу цивільної правоздатності, зокрема, стосовно обслуговування кредитних договорів фізичних осіб, у тому числі в іноземній валюті. Крім того, існує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня

2011 року у справі за позовом ПАТ «Промінвестбанк» про стягнення з боржника цієї самої заборгованості. Таким чином, позивач вважав, що відбулось подвійне стягнення за кредитним договором.

Посилаючись на те, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства та з урахуванням викладеного,

ОСОБА_4, просив суд визнати виконавчий напис від 27 листопада 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

м. Київ Пономарьовим В. Ю. щодо звернення стягнення на нерухоме майно таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 06 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що виконавчий напис, оскаржуваний позивачем, вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства і він не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених позивачем.

У травні 2017 року ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було дотримано повноти та всебічності при з'ясуванні обставин справи, а також не було об'єктивно та безпосередньо досліджено інших обставин та доказів, що мають значення для вирішення цієї справи та чітко свідчать про існування правовідносин за кредитним договором та наявність безспірної заборгованості позивача перед ТОВ «Кредитні ініціативи».

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» на підтвердження безспірності заборгованості було надано нотаріусу: розрахунок заборгованості; договір іпотеки від 19 березня 2007 року; копії іпотечних вимог та доказів їх направлення; та інші копії документів.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1 вказаного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису (за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з пунктом 3.1 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (у редакції, яка діяла на час вчинення нотаріусом виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, але вже перевіряє наявність необхідних документів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, які визначені Переліком № 1172, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис, вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства і не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених позивачем.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська