Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 504/3749/16-ц

провадження № 61-1002в18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Сьома Одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року в складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа - Сьома Одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - нотаріальна контора), про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. ОСОБА_4 зазначив, що з померлою ОСОБА_5, з січня 2007 року проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. За час спільного проживання вони здійснили ремонт в квартирі, замінили вікна та двері, придбали побутову та оргтехніку техніку, меблі.

Після смерті ОСОБА_5, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус листом від 27 серпня 2014 року повідомив про необхідність надання документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та рекомендував звернутися до суду для встановлення цього факту.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив встановити факт проживання однією сім'єю з січня 2007 року до 15 червня 2015 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року (у складі судді - Рідник І. Ю.) встановлено факт проживання однією сім'єю з січня 2007 року до 15 червня 2015 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт його проживання з померлою ОСОБА_5, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Заяву залишено без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що при розгляді вказаної справи в порядку окремого провадження має місце спір про право власності заявника на майно, померлої ОСОБА_5, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження, отже наявні підстави для залишення заяви без розгляду.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, уточнивши вимоги, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки на час звернення до суду з цією заявою та на момент ухвалення рішення місцевим судом спору про право не існувало. Вважає, що Одеська міська рада була обізнана про наявність спадкоємців і ніяким чином не мала права звертатись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

У лютому 2018 року до Верховного Суду,Одеська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересовані особи: Сьома одеська державна нотаріальна контора, Одеська міська рада було залишено без розгляду, на підставі частини шостою статті 235 ЦПК України в редакції, чинній нас розгляду справи судами.

В ході розгляду цієї справи, ОСОБА_4 подав суду витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та копію свідоцтва про розірвання шлюбу з яких вбачається, що в ОСОБА_4 з 18 листопада 2010 року по 06 серпня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі.

Зазначив, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, третя особа Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Л. І.

28 лютого 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27 серпня 2014 року вбачається, що 27 серпня 2014 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

Листом державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л. І. від 27 серпня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено, що для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно надати документи, що підтверджують родинні та інші відносини спадкоємця зі спадкодавцем, для чого рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Крім того, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання.

Установлено, що заявник просив встановити факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем і встановлення даного факту пов'язано з вирішенням спору про право власності на нерухоме майно, на яке претендує Одеська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який в порядку окремого провадження розгляду не підлягає, а підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Апеляційний суд, встановивши, що між Одеською міською радою та ОСОБА_4 під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право власності на нерухоме майно, суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскарженим судовим рішенням та не дають підстав для його скасування, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк