АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/276/18Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/789/642/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Рожук О.О.

з участю сторін - представника апелянта - Глущенко І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 601/276/18 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року, ухваленого суддею Коротич І.А., повний текст якого складено 23 квітня 2018 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Кременецького районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 24 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 770/38-394-08, за умовами якого останній отримав у платне строкове користування грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 001 від 25 квітня 2008 року. В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав. Станом на 05.12.2017 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 24251,96 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом в розмірі - 10867,19 дол. США та суми заборгованості за відсотками в розмірі 13384,77 дол. США.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Укрсоцбанк» не погоджуючись з рішенням суду просить його скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами, що були нараховані за період з 06 березня 2015 року по 19 жовтня 2017 року.

Апелянт зазначив, що відповідач виконав рішення Третейського суду про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки 19 жовтня 2017 року, тому в межах строку позовної давності з 06 березня 2015 року по 19 жовтня 2017 року банк має право на підставі ст. 1048 та ст. 625 ЦК України продовжувати нараховувати проценти у розмірі 15% до повного виконання даного рішення суду. При цьому позивач посилається на п.7.3 кредитного договору, згідно якого договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" та постанову Верховного Суду України у справі №113 цс14 від 01.10.2014р. Звертає увагу суду на те, що у відповіді на відзив ним уточнювались позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами в межах строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що суд правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки кредитний договір припинив свою дію і банк не мав права нараховувати відсотки після дострокового стягнення з нього всієї заборгованості за кредитним договором. Позивач не заявляв у первісному позові вимог про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання рішення Третейського суду, які передбачені ст. 625 ЦК України тому, на його думку, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засідання апеляційну скаргу підтримав просить, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 06.03.2015 р. по 19.10.2017 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 4834,93 долари США, що еквівалентно 128125 грн.40 коп. з розрахунку 15% за користування кредитними коштами згідно умов кредитного договору, повернути зайво сплачений судовий збір, та судовий збір у зв'язку з вирішенням апеляційної скарги. Посилається на те, що відповідно до ст.1048 ЦК України проценти за користування кредитними коштами виплачуються до дня повернення позики.

Відповідач подав заяву про розгляд апеляційної скарги в його відсутності, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08, за умовами якого останній отримав у платне строкове користування грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 001 від 25 квітня 2008 року (а.с.5-9).

Згідно вказаного кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів

до 10 числа кожного місяця, починаючи з травня 2008 року до 15 квітня 2023 року (з врахуванням додаткової угоди №1 від 26.06.2009 р. про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08 (а.с.10)).

07 жовтня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим договором.

09 грудня 2010 року Третейським судом винесено рішення про задоволення позову, яким стягнуто з відповідача достроково заборгованість по договору кредиту № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року в сумі 121299,32 грн. та 1612,99 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору (а.с.41,49).

01 грудня 2011 року за ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва на виконання вказаного рішення Третейського суду було прийнято рішення про видачу виконавчого листа (а.с.49).

08 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 44954999.

З постанови начальника Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кондратюка Р.В. від 19 жовтня 2017 року вбачається, що виконавче провадження ВП № 44954999 закінчено, у зв'язку з повним стягненням заборгованості з ОСОБА_2 Припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_2, накладеного згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Кременецького районного управління юстиції № 44062922 від 21.07.2014 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року, а тому після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості даний кредитний договір припинив свою дію, а ПАТ «Укрсоцбанк» втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Позовні вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не виконавши своєчасно рішення Третейського суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором повинен сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі визнаному договором на період кредитування.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 15 квітня 2023 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 15 квітня 2023 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 16 квітня 2023 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок про правильне застосування статей 1048,1050 ЦК України щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування зробив Верховний Суд у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Встановивши, що в кредитному договорі від 24.04.2008 р. сторони визначили строк кредитування до 15.04.2023 р. та позивачем на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України було змінено строк виконання зобов'язання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що кредитор не вправі нараховувати проценти після закінчення строку кредитування.

Послання позивача на п.7.3.договору, яким передбачено, що договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань не заслуговують уваги суду і не спростовують висновків суду, оскільки позивачем шляхом пред'явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитом було змінено строк виконання основного зобов'язання.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 р. та на постанову Верховного суду України від 01.10.2014 р. у справі №113 цс 14.

В пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України зазначено - наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за виконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином у ній не передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами у зв'язку з невиконанням рішення суду про дострокове стягнення кредиту в розмірі, який діє на час строку кредитування, а навпаки зроблено висновок, що наслідком невиконання рішення суду є право кредитора на отримання сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України

В постанові Верховного суду України №113 цс 14 від 01.10.2014 р. зазначено, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказаний правовий висновок стосується застосування ст. 625 ЦК України у разі невиконання грошового зобов'язання і зроблений у справі з інших правовідносин (відшкодування шкоди заподіяної злочином).

Вимогами позивача, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника в суді апеляційної інстанції було стягнення коштів за користування кредитними коштами до повного виконання зобов'язання, а не застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції вірно врахував характер спірних правовідносин та підставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційні скарзі.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (апелянтом) сплачено за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 15079 грн.60 коп. і судове рішення оскаржувалось в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 06.03.2015 р. по 19.10.2017 р. тобто у сумі, що еквівалентна 128125 грн. 40 коп. Отже при подачі апеляційної скарги позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 1921 грн.50 коп. (150% від ціни позову).

Згідно ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» переплачений судовий збір повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Зважаючи на клопотання представника позивача переплачений судовий збір в сумі 13157 грн.72 коп. (15079,60-1921,50) підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року - залишити без змін.

Повернути публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» () переплачений судовий збір в сумі 13157 грн.72 коп.

Постанова оскарженню не підлягає, як малозначна.

Повний текст постанови складено 3 липня 2018 року.

Головуючий Г.В. Бершадської

Судді: Б.О. Гірського

О.І. Ткач