ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 639/7542/17

провадження № 22ц/818/1420/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес Авто»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про стягнення авансового платежу, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова, постановлене 17 липня 2018 року, під головуванням судді Гримайло А.М., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто» № 0051/17 та 0052/17 від 02.11.2017 року та стягнути з відповідача, сплачені за договором авансові платежі на загальну суму 70 000 грн., вирішити питання щодо судового збору.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 02.11.2017 року він уклав два попередні договори з ТОВ «Велес Авто» № 0051/17 та 0052/17 з метою придбання транспортних засобів. На виконання вимог п. 2.1 попередніх договорів ОСОБА_1 провів оплату авансу на загальну суму у розмірі 70 000 грн. Згідно попередніх договорів основний договір повинен був укладений 07.11.2017 року.

16.11.2017 року у зв'язку із невиконанням умов договору позивач направив на адресу ТОВ «Велес Авто» заяву, в якій порушив питання про повернення авансових платежів, проте отримав відповідь щодо неможливості повернення авансових платежів, у зв'язку з вищевикладеним звернувся з вказаним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що для розірвання попереднього договору законодавець вимагає обгрунтування причин розірвання попереднього договору, вказує, що у нього відпала необхідність у збереженні попереднього договору, оскільки відповідач звів нанівець всі усні домовленості між сторонами про укладення основного договору в строк 5 днів, а замовлені ним транспортні засоби фізично та морально застаріють за майже 3 роки, на ринках зявляться більш удосконалені транспортні засоби.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2017 року між сторонами в письмовій формі укладено попередні договори № 0051/17 та №0052/17 купівлі-продажу транспортних засобів, відповідно до умов яких продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної вище, на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому попередньому договорі, після укладення Основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору.

Всі інші умови Основного договору, які не визначені сторонами в цьому попередньому договорі визначаються сторонами в Основному договорі, враховуючи побажання покупця та реальність їх виконання продавцем.

Зі змісту п.п.1.5,1.6 Договору сторони зобов'язуються укласти Основний договір 07 листопада 2017 року за умови повного виконання п.2.1. цього Попереднього договору.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця кладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

На підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 70000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів, (п.2.1 Договору).

Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні повного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором.

Пунктами 3.1-3.4 договору передбачено, що міна, доповнення та розірвання цього Попереднього договору допускаються за взаємною згодою сторін або за рішенням компетентного суду.

Зміни і доповнення до цього Попереднього договору оформляються окремою письмовою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору, або викладенням цього договору в новій редакції.

Документи, які вносять зміни в цей Попередній договір, підписуються сторонами або їх уповноваженими представниками. Всі доповнення і зміни, внесені в цей Попередній договір в односторонньому порядку, не мають юридичної сили.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, передбаченого Попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

Згідно квитанції № 13,14 від 02.11.2017 року позивачем сплачено авансові платежі за Попереднім договором в сумі 70000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, до теперішнього часу основний договір купівлі- продажу між сторонами не укладений.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положенням ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави припинення зобов*язання регламентовані главою 50 ЦК України.

Так, згідно ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зокрема зобов*язання припиняються виконанням, переданням відступного, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також - за домовленістю сторін. (ст. 599 - 608 ЦК України)

У справі, яка є предметом перегляду, спір виник у зв'язку з укладенням попередніх договорів, за умовами якого сторони домовились у визначений термін укласти основні договори.

Доводи позивача про те, що строк укладення основних договорів у попередніх договорах сплинув, умови договорів визначені неоднозначно - спростовуються змістом попередніх договорів.

Як вбачається із п.п.1.5,1.6 Договору, сторони дійсно зобов'язалися укласти основний договір 07 листопада 2017 року за умови повного виконання п.2.1. цього Попереднього договору. Між тим, договором передбачено, що у разі, якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця кладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Тлумачення статті 635 ЦК свідчить, що сторони в попередньому договорі можуть домовитися про встановлення в ньому як строку, так і терміну укладення основного договору.

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегією суддів не встановлено визначених законом та договором підстав вважати зобов*язання за попередніми договорами припиненими. Дія цих договорів не закінчилась, оскільки останнім терміном виконання обов'язків за вказаними попередніми договорами визначено 31.12.2019 року, попередні договора недійсними не визнані, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова