Провадження номер № 2/0186/420/18
Справа № 186/1265/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

секретар: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Кредитної спілки "САМАРА" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2018 року позивач звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 листопада 2017 року між КС "САМАРА" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 430/17, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 15 456,00 гривень, строком на 24 місяці, починаючи з 30 листопада 2017 року по 29 листопада 2019 року, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 30 листопада 2017 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №799 від 30 листопада 2017 року на суму 15 456,00 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "24" по "30" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 29 листопада 2019 року.

Відповідач повинен був повернути 15 456,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.4.1 кредитного договору.

Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по кредитному договору: несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту. Тому, при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалося відповідно до п.4.4 кредитного договору за кожен день простроченого платежу.

Станом на 31 липня 2018 року сума кредиту не повернута за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 14 773,31 гривень (з врахуванням 682,69 фактично сплачених).

Згідно кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач повинен повернути суму заборгованості в розмірі 27 633,48 гривень, яка складається з:

- 14 773,31 гривень - залишок по кредиту;

- 12 860,17 гривень - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

В якості забезпечення виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем по виконанню умов кредитного договору, було укладено договір поруки №430/17 від 30 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 Останній прийняв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов'язаннях відповідача ОСОБА_1, визначених кредитним договором.

Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідача ОСОБА_2 настає в разі, коли відповідач ОСОБА_1 не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов'язання за кредитним договором. п.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов'язань не вчинили.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов'язання.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 633,48 гривень та судові витрати по справі.

З урахуванням ціни позову, суд визначає дану справу, як малозначну та розглядає її в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України.

Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згідний.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний частково, просить стягнути борг з ОСОБА_1, який ці гроші брав та ними користувався.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2, у строки, визначені судом, було надано відзив на позовну заяву, копію якого направлено позивачу.

У відзиві відповідач зазначив, що п.4.1 кредитного договору встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 2,7% щомісяця від суми залишку кредитного боргу. Пунктом 4.4 договору передбачена відповідальність за порушення термінів виконання грошових зобов'язань у вигляді сплати 0,5% за кожен день прострочки виконання від суми залишку за кредитом, що становить 15% щомісяця. Даною умовою позивач фактично змінює форму сплати процентів за користування кредитом з щомісячних 2,7% на 15%. Визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 32,4% річних є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору, оскільки без дотримання вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Належних доказів обґрунтованості збільшення процентної ставки з 32,40% на 150% позивач суду не надав, зокрема не надано повідомлення позивача поручителю про збільшення розміру процентної ставки. Отже, немає підстав нараховувати проценти по ставці 150%.

Просить суд задовільнити позов частково, стягнувши з нього на користь позивача 50% тіла кредиту, 50% процентів за користування кредитом за фіксованою ставкою 2,7% щомісячних, або 32,4% річних.

27 вересня 2018 року позивач направив відповідь на відзив, в якому зазначив, що в своєму відзиві відповідач ОСОБА_2 доводить до суду, що начебто позивачем на протязі дії Кредитного договору № 430/17 від 30 листопада 2017 року була змінена процентна ставка, а саме: збільшена та завищена пунктом 4.4 Кредитного договору, чим вводить суд в оману. Так, 30 листопада 2017 року був укладений двосторонній Кредитний договір за добровільним волевиявленням ОСОБА_1 без порушень чинного законодавства. В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед позивачем було укладено Договір поруки № 430/17 від 30 листопада 2017 року з ОСОБА_2 Пунктом 4.3. Договору поруки визначено: «Поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, укладеного між Кредитодавцем і Позичальником, та підтверджує згоду на всі зміни та доповнення до Кредитного договору, які можуть виникнути під час вирішення питань між Позичальником і Кредитодавцем при несвоєчасному погашенні кредиту або процентів за його користування, про що свідчить його підпис під даним договором». Відносини, які склалися між сторонами, окрім Положень ЦК України, також регулюються і законом України «Про кредитні спілки».

Ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою, способи забезпечення кредитних зобов'язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів».

Відповідно до ст. 536 ЦК України «За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства».

Відповідно до ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору».

Відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що «Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов'язань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ПК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ПК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. У таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч. З ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК. враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу».

В нашому випадку умовами укладеного Кредитного договору чітко визначений та зазначений порядок, розмір та умови нарахування відсотків, що є платою за користування кредитом, про це зазначено в пункті 1.1 та розділі 4 Кредитного договору.

П. 4.1. Кредитного договору № 430/17 передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується: по-перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів ( вказаної у п.1.1 цього договору); по-друге - щомісячно, із розрахунку 2,7% на залишок заборгованості за кредитом.

Кредитним договором № 430/17 в двосторонньому порядку передбачено пункт 4.4. «Сторони дійшли до згоди, що при порушенні Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2. цього договору більш ніж на 15 календарних-днів, з 16 -го дня Кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення». З даним пунктом Кредитного договору Відповідач-1 та Відповідач-2 були ознайомлені та погоджувались з ним.?

Крім того, п. 4.2. Кредитного договору містить графік погашення кредиту. Виконуючі умови наведеного графіка, у Позичальника не виникла б заборгованість. Із розрахунку заборгованості, який наданий до позовної заяви, вбачається, що Позичальником зроблено єдиний платіж в рахунок погашення заборгованості. Тому і був застосований п.4.4. Кредитного договору.

Враховуючі вищенаведене, твердження ОСОБА_2 про односторонню зміну процентної ставки безпідставні та необґрунтовані.

Кредитна спілка у своїх позовних вимогах дотримувалась тільки умов Кредитного договору і не порушила норм чинного законодавства України. Просить задовільнити позов.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Дійсно, 30 листопада 2017 року між КС "САМАРА" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 430/17, відповідно до якого відповідачу позивачем було надано кредитні кошти в сумі 15 456,00 гривень, строком на 24 місяці, починаючи з 30 листопада 2017 року по 29 листопада 2019 року, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 30 листопада 2017 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №799 від 30 листопада 2017 року на суму 15 456,00 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався погашати заборгованість по договору щомісячно у період з "24" по "30" число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 29 листопада 2019 року.

Відповідач повинен був повернути 15 456,00 гривень - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.4.1 кредитного договору.

Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по кредитному договору: несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту. Тому, при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалося відповідно до п.4.4 кредитного договору за кожен день простроченого платежу.

Станом на 31 липня 2018 року сума кредиту не повернута за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 14 773,31 гривень (з врахуванням 682,69 фактично сплачених).

Згідно кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач повинен повернути суму заборгованості в розмірі 27 633,48 гривень, яка складається з:

- 14 773,31 гривень - залишок по кредиту;

- 12 860,17 гривень - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

В якості забезпечення виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем по виконанню умов кредитного договору, було укладено договір поруки №430/17 від 30 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 Останній прийняв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов'язаннях відповідача ОСОБА_1, визначених кредитним договором.

Відповідно до п.2.1 договору поруки відповідальність відповідача ОСОБА_2 настає в разі, коли відповідач ОСОБА_1 не виконає та / або не належним чином виконає свої зобов'язання за кредитним договором. п.2.2 того ж договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Відповідачі жодних дій на виконання своїх зобов'язань не вчинили.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов'язання.

В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох і більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків. (ст.611 ЦК України).

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як зазначалося вище, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у встановлені Кредитним договором терміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Кредитний договір укладено сторонами 30 листопада 2017 року, з терміном погашення кредиту до 29 листопада 2019 року, тобто строк позовної давності за кредитними зобов'язаннями не сплив.

Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А відповідно до ч.4 ст.559 цього Кодексу порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів позивачем 02 квітня 2018 року направлялася претензія за №282-283/18 з вимогами погасити заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача, самоусунулися від виконання зобов'язання.

З позовом до суду позивач звернувся 16 серпня 2018 року.

Отже, порука не припинилася на час звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на необґрунтоване підвищення позивачем процентної ставки за договором, суд не може взяти до уваги, з огляду на наступне.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед позивачем було укладено Договір поруки № 430/17 від 30 листопада 2017 року з ОСОБА_2 Пунктом 4.3. Договору поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, укладеного між Кредитодавцем і Позичальником, та підтверджує згоду на всі зміни та доповнення до Кредитного договору, які можуть виникнути під час вирішення питань між Позичальником і Кредитодавцем при несвоєчасному погашенні кредиту або процентів за його користування, про що свідчить його підпис під даним договором». Відносини, які склалися між сторонами, окрім положень ЦК України, також регулюються і законом України «Про кредитні спілки».

Ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою, способи забезпечення кредитних зобов'язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів».

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов'язань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ПК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ПК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. У таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч. З ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

В даному випадку умовами укладеного Кредитного договору чітко визначений та зазначений порядок, розмір та умови нарахування відсотків, що є платою за користування кредитом, про це зазначено в пункті 1.1 та розділі 4 Кредитного договору.

П. 4.1. Кредитного договору № 430/17 передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується: по-перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів ( вказаної у п.1.1 цього договору); по-друге - щомісячно, із розрахунку 2,7% на залишок заборгованості за кредитом.

Кредитним договором № 430/17 в двосторонньому порядку передбачено пункт 4.4. -сторони дійшли до згоди, що при порушенні Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2. цього договору більш ніж на 15 календарних-днів, з 16 -го дня Кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення. З даним пунктом Кредитного договору відповідачі були ознайомлені та погоджувались з ним. Крім того, п. 4.2. Кредитного договору містить графік погашення кредиту. Виконуючі умови наведеного графіка, у Позичальника не виникла б заборгованість. Із розрахунку заборгованості, який наданий до позовної заяви, вбачається, що Позичальником зроблено єдиний платіж в рахунок погашення заборгованості. Тому і був застосований п.4.4. Кредитного договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаний борг в сумі 27 633,48 гривень слід стягти солідарно з відповідачів на користь КС "САМАРА", також на підставі ст.264 ЦПК України судовий збір в сумі 1 762,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, ч.3 ст.549, ст.625, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Кредитної спілки "САМАРА" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код № НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер № НОМЕР_2, на користь Кредитної Спілки "САМАРА" (4900, м.Дніпро, вул.Воскресенська, 17-а), , р/р 55969 у ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300614, достроково заборгованість за кредитним договором № 430/17 від 30 листопада 2017 року, визначену станом на 31 липня 2018 року, в сумі 27 633 (двадцять сім тисяч шістсот тридцять три) гривні 48 копійок, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 14 773,31 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 12 860,17 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної Спілки "САМАРА" судовий збір в розмірі 881 (восьмиста вісімдесяти однієї) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної Спілки "САМАРА" судовий збір в розмірі 881 (восьмиста вісімдесяти однієї) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.