Дата документу 18.12.2018 Справа № 334/8300/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№334/8300/17 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/178/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Бурима В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року у справі за позовом Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по орендній платі та за теплову енергію,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року КЗ «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по орендній платі та за теплову енергію.

В обґрунтування позову зазначало, що 26 січня 2015 року між позивачем особі Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір № 1/15 оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, що обліковується на балансі комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради. А саме, позивач передав у строкове платне користування відповідача частину нежитлового приміщення загальною площею 53,3 кв.м, яке розташоване на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі, літера А-4, інвентарний № 10310009, приміщення №91: кабінет №33 - 4,7 кв.м.; кабінет №43 - 16,1 кв.м.; кабінет №44 - 11,6 кв.м.; коридор №34-4,2 кв.м.; коридор № 37 - 6,1 кв.м.; частину коридору №38 - 2,2 кв.м.; частину коридору № 46 - 5,9 кв.м.; тамбур № 45 - 2,5 кв.м. - за адресую: АДРЕСА_1.

Фактичну передачу приміщення було здійснено у день підписання Договору оренди, що підтверджується Актом прийому-передачі, що підписаний представниками позивача та відповідача.

Згідно з п. 10.1 Договору оренди, приміщення були передані відповідачу на строк до 26 січня 2020 року.

У відповідності до п. 3.1. Договору оренди, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженої рішенням Запорізької обласної ради від 26 листопада 2011 року № 26. За умовами п. 3.3. Договору оренди, розмір орендної плати за кожний наступний місць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місць.

Згідно з п. 3.6. Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується з відповідача відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла в період, на який нараховується пеня, від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.2. Договору оренди передбачено, що відповідач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Станом на 01 грудня 2017 року (на час подання позову), орендоване приміщення не було повернуто, суму боргу по орендній платі за період з травня 2017 року по грудень 2017 року, не сплачено.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за орендну плату за п'ять місяців у розмірі 12479,19 грн., заборгованість за податок на землю за 5 місяців - в розмірі 772,55 грн., що підтверджуються Актом звірки на 01 грудня 2017 року та рахунками - фактурами, які додавалися до позову.

Однак, враховуючи те, що відповідач ліквідувала свій суб'єкт господарювання 10.07.2017 року, при цьому лист про намір розірвати Договір оренди вручила представнику позивача через дві доби 12.07.2017 року, позивач використовує своє право вимагати від відповідача, як наймача приміщення, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов'язку з повернення речі. Оригінал листа відповідача із підписом представника позивача знаходиться у відповідача.

Таким чином, відповідач повинна сплати позивачу подвійну орендну плату з травня по грудень 2017 року у розмірі 24 958, 38 грн., із розрахунку: 12479,19 грн. х 2 = 24 958, 38, де 12479,19 грн. - заборгованість по орендній платі, а 2 - це подвійна ставка.

Обґрунтовуючи стягнення подвійної орендної плати позивач зазначає, що статтею 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну та розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

27.07.2017 року позивач звертався із досудовою претензією до відповідача, що підтверджується описом вкладення кореспонденції до поштового відправлення та фіскальним чеком пошти. Досудова претензія залишилася без відповіді, тому 11.09.2017 року позивач звернувся із позовом до Господарського суду Запорізької області.

З ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 року, справа № 098/1827/17, вбачається що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 10.07.2017 року зупинила підприємницьку діяльність, за власним рішенням. Тому, юрисдикція господарського суду не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами.

За таких обставин та враховуючи те, що Договір оренди є нотаріально посвідченим, що орендар самовільно покинув орендоване приміщення без складання відповідного акту, відповідач ліквідував свій ФОП для уникнення розгляду спору у господарській судовій юрисдикції, а відносно права відповідача на користування орендованим приміщенням нотаріусом 25.01.2015 року було зроблено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за номером 8493042, позивач вважає що Договір оренди може бути розірваний за рішенням місцевого загального суду.

Згідно з п. 10.4. Договору оренди, на вимогу однієї з сторін Договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань або з інших підстав, передбачених законодавчими актами України або цим Договором.

Крім того, представник позивача доводив, що згідно п. 5.3. Договору оренди передбачений обов'язок відповідача укласти з позивачем договір про відшкодування відповідачем витрат на утримання орендованого майна та наданні відповідачу комунальні послуги.

26 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір на відшкодування земельного податку, комунальних та інших послуг. Згідно з п. 3.2.6. цього договору, відповідач зобов'язався укласти договір з купівлі-продажу теплової енергії з Концерном «Міські теплові мережі». Однак, відповідач уникав вказаного обов'язку. Тому, лише 01 січня 2016 року відповідач уклав Договір № 203757 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Будь-яких доказів того, що відповідач не укладала вказаний договір від обставин які від неї не залежали, позивачу відповідач не надавала. Тому, відповідач знов таки проявила себе, як недобросовісний контрагент.

У зв'язку з чим, з 26 січня 2015 року по 01 січня 2016 року позивач поніс витрати на відшкодування використаної відповідачем теплової енергії в розмірі 8597,06 грн. Витрати позивача підтверджується Актом звірки станом на 01 грудня 2017 року та витягом з акту Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 11.07.2017 року № 08.04.-30/3. Розмір розрахункової долі теплового навантаження підтверджується Розрахунком теплового навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню від 2015 року.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд розірвати Договір від 26.01.2015 року № 1/15 оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, що обліковується на балансі комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права запис № 8493042, що внесений 26.01.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Запорізької області - Бугрім Оленою Віталіївною; стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради суму заборгованості по орендній платі за травень-листопад 2017 року в подвійному розмірі, а саме в розмірі 24 958, 38 грн. та борг за податок на землю за травень-листопад 2017 року у розмірі 772,55 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради витрати на відшкодування використаної відповідачем теплової енергії в розмірі 8597,06 грн.; а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року позов задоволено.

Розірвано Договір від 26.01.2015 року № 1/15 оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, що обліковується на балансі комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права запис № 8493042, що внесений 26.01.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Запорізької області - Бугрім Оленою Віталіївною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради суму заборгованості по орендній платі за травень-листопад 2017 року в подвійному розмірі, а саме в розмірі 24 958, 38 грн. та борг за податок на землю за травень-листопад 2017 року у розмірі 772,55 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради витрати на відшкодування використаної відповідачем теплової енергії в розмірі 8597,06 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради - 1600 гривень судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 1/15 оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, що обліковується на балансі комунального закладу «Обласний перинатальний центр» Запорізької обласної ради (далі - Договір оренди). А саме, позивач передав у строкове платне користування відповідача частину нежитлового приміщення загальною площею 53,3 кв.м, яке розташоване на першому поверсі п'ятиповерхової будівлі, літера А-4, інвентарний № 10310009, приміщення №91: кабінет №33 - 4,7 кв.м.; кабінет №43 - 16,1 кв.м.; кабінет №44 - 11,6 кв.м.; коридор №34-4,2 кв.м.; коридор № 37 - 6,1 кв.м.; частину коридору №38 - 2,2 кв.м.; частину коридору № 46 - 5,9 кв.м.; тамбур № 45 - 2,5 кв.м. - за адресую: АДРЕСА_1.

Фактичну передачу приміщення було здійснено у день підписання Договору оренди, що підтверджується Актом прийому-передачі, що підписаний представниками позивача та відповідача.

Згідно з п. 10.1 Договору оренди, приміщення були передані відповідачу на строк до 26 січня 2020 року.

У відповідності до п. 3.1. Договору оренди, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, затвердженої рішенням Запорізької обласної ради від 26 листопада 2011 року № 26. За умовами п. 3.3. Договору оренди, розмір орендної плати за кожний наступний місць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місць.

Згідно з п. 3.6. Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується з відповідача відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла в період, на який нараховується пеня, від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.2. Договору оренди передбачено, що відповідач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Станом на 01 грудня 2017 року (на час подання позову), орендоване приміщення не було повернуто, суму боргу по орендній платі за період з травня 2017 року по грудень 2017 року, не сплачено.

Тож суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті орендної плати за 5 місяців у розмірі 12479,19 грн. (дванадцять тисяч чотириста сімдесят дев'ять грн. 19 коп), заборгованість за податок на землю за 5 місяців - в розмірі 772,55 грн. (сімсот сімдесят дві грн. 55 коп), що підтверджуються Актом звірки на 01 грудня 2017 року та рахунками - фактурами, які додавалися до позову.

Також, враховуючи те, що відповідач ліквідувала свій суб'єкт господарювання 10.07.2017 року, при цьому лист про намір розірвати Договір оренди вручила представнику позивача через дві доби 12.07.2017 року, позивач використовує своє право вимагати від відповідача, як наймача приміщення, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов'язку з повернення речі. Оригінал листа відповідача із підписом представника позивача знаходиться у відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинна сплати позивачу подвійну орендну плату з травня по грудень 2017 року у розмірі 24 958, 38 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят п'ять грн. 70 кой), із розрахунку: 12479,19 грн. х 2 = 24 958, 38, де 12479,19 грн. - заборгованість по орендній платі, а 2 - це подвійна ставка.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо позовних вимог про стягнення подвійної орендної плати.

Так, статтею 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну та розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно з статтею 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним Кодексом України.

Відповідно до статті 795 Цивільного Кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

У відповідності до абзацу другого п. 2.4. Договору Оренди, відповідач повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна. Тобто, за умовами п. 2.1. Договору оренди, шляхом підписання Акту приймання-передачі майна.

Частиною першою статті 785 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов'язку з повернення речі.

Суд першої інстанції встановив, що 27.07.2017 року позивач звертався із досудовою претензією до відповідача, що підтверджується описом вкладення кореспонденції до поштового відправлення та фіскальним чеком пошти. Досудова претензія залишилася без відповіді, тому 11.09.2017 року позивач звернувся із позовом до Господарського суду Запорізької області.

З ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 року, справа № 098/1827/17, вбачається що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 10.07.2017 року зупинила підприємницьку діяльність, за власним рішенням. Тому, юрисдикція господарського суду не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія вважає, що спір розглянутий з дотриманням правил суб'єктної юрисдикції, на час розгляду справи судом першої інстанції припинення відповідачем підприємницької діяльності зумовило відмову господарського суду у розгляді справи.

При розгляді справи, суд першої інстанції вірно визначив характер правовідносин сторін, та застосував відповідне чинне законодавство, яке їх регулює.

Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

припинення відповідачем підприємницької діяльності не звільняє його від відповідальності за порушення зобов'язань. прийнятих на себе у якості ФОП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125цс13), за яким однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно з п. 10.4. укладеного сторонами Договору оренди, на вимогу однієї з сторін Договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань або з інших підстав, передбачених законодавчими актами України або цим Договором.

Крім того, п. 5.3. Договору оренди передбачений обов'язок відповідача укласти з позивачем договір про відшкодування відповідачем витрат на утримання орендованого майна та наданні відповідачу комунальні послуги.

Як було встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір на відшкодування земельного податку, комунальних та інших послуг. Згідно з п. 3.2.6. цього договору, відповідач зобов'язався укласти договір з купівлі-продажу теплової енергії з Концерном «Міські теплові мережі». Однак, відповідач уникав вказаного обов'язку. Тому, лише 01 січня 2016 року відповідач уклав Договір № 203757 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Будь-яких доказів того, що відповідач не укладала вказаний договір від обставин які від неї не залежали, позивачу відповідач не надавала. У зв'язку з чим, з 26 січня 2015 року по 01 січня 2016 року позивач поніс витрати на відшкодування використаної відповідачем теплової енергії в розмірі 8597,06 грн.

Витрати позивача підтверджується Актом звірки станом на 01 грудня 2017 року та витягом з акту Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 11.07.2017 року № 08.04.-30/3. Розмір розрахункової долі теплового навантаження підтверджується Розрахунком теплового навантаження на опалення по фактичному теплоспоживанню від 2015 року.

За п.п. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що з 23 червня 2017 року вона втратила можливість здійснювати підприємницьку діяльність та звернулася до позивача з заявою про розірвання договору оренди та зарахування вартості ремонтних робіт в рахунок орендної плати.

Відповідач зазначає, що вона повідомила орендодавця про те, що звільняє приміщення, а тому договір оренди мав бути припиненим.

Також зазначає про те, що позивачем при зверненні до господарського суду не ставилося питання про розірвання договору оренди, що свідчить про його згоду з тим, що договірні відносини були припинені.

Такі посилання відповідача не є переконливими. Так, відповідач посилається на те, що договірні відносини припинилися незалежно від волевиявлення сторін в силу закону. Зокрема, на думку відповідача, за ст. 25 Закону «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається припиненим у разі ліквідації юридичної особи, яка була орендарем.

Натомість відповідач не відносилася до юридичних осіб, припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняє, а вони залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на неправильний розрахунок заборгованості та не включення в нього сплачених нею грошових коштів не підтверджене жодними доказами.

Так, частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також безпідставними є посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачем ставилося питання про компенсацію виконаних за власний рахунок ремонтних робіт, яке залишилося без реагування.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В межах заявленого позову не ставилося питання про компенсацію витрат на ремонтні роботи, відповідач не позбавлена права звернення до суду з таким позовом в іншому провадженні.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков