Ухвала

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 202/3736/16-ц

провадження № 61-9158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (судді-доповідача),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у складі судді Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі договору іпотеки 12 року 2011 року, договору про відступлення права за договором іпотеки, від 10 вересня 2015 року є власником домоволодіння на АДРЕСА_1

Згідно з пунктом 2.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння, загальна площа - 241,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка, загальна площа - 493 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морефрост 2004», ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою від 12 грудня 2011 року, договором про надання траншу від 12 грудня 2011 року, договором про надання траншу від 20 липня 2012 року в сумі 3 265 грн. 65 коп.

10 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки.

Право власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Позивач вказувала, що не може потрапити до домоволодіння на АДРЕСА_1, оскільки там без реєстрації проживає ОСОБА_2 Позивач неодноразово зверталася до відповідача з наміром домовитись про добровільне вирішення питання щодо виселення та звільнення домоволодіння, однак остання не бажає виселятися.

Враховуючи вказане, просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача із указаного домоволодіння і вселення її, ОСОБА_1, у зазначений будинок.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - домоволодінням на АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_2 із будинку на АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_1 у будинок на АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на домоволодіння на АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні, володінні та розпорядженні її власністю, а тому наявні підстави для задоволення позову відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3, який не брав участі у розгляді справи, оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року відмовлено та повернуто її заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов'язки цих осіб. Апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не є особою, яка в розумінні статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) має право оскаржити судове рішення, і суд не вирішував питання про його права та обов'язки малолітньої дитини, а тому у прийнятті апеляційної скарги необхідно відмовити.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що малолітній ОСОБА_6 є їх спільною дитиною з відповідачем у справі ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 не у шлюбі. Місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із його матір'ю є домоволодіння на АДРЕСА_1, хоча у встановленому законом порядку не зареєстровано, проте підтверджується актом обстеження умов проживання, складений Службою у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 01 липня 2016 року, довідкою голови квартирного комітету № 2 від 21 червня 2016 року № 327. Скаржник вважає, що рішенням суду першої інстанції про виселення матері його малолітнього сина, який проживає з нею разом, порушено право дитини на житло. Враховуючи вказане, керуючись статтею 141 СК України, якою визначено рівні права матері і батька щодо дитини, зазначав, що має право на оскарження рішення місцевого суду з метою захисту інтересів малолітнього сина ОСОБА_6

29 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 556/109/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання права власності на спадщину, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні іншого касаційного суду (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року № 911/2635/17).

Правовідносини у справі, яка переглядається, є подібними із правовідносинами, що виникли у справі № 556/109/15-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 556/109/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 202/3736/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 556/109/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська