Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 738/2301/16-ц

провадження № 61-19574св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації(далі - Департамент) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення автомобіля.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 грудня 2014 року Департамент видав інваліду війни І групи ОСОБА_4 у користування автомобіль ЗАЗ-110308-44, 2010 року випуску. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а автомобіль залишився у його племінника ОСОБА_3 У 2016 році відповідач звертався до Департаменту щодо викупу автомобіля, при цьому посилався на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року, яким встановлено факт його проживання однією сім'єю із ОСОБА_4 Оскільки відповідач не надав документів, що підтверджують сімейні відносини з померлим, Департамент відмовив у наданні дозволу на викуп автомобіля, а тому відповідач не має законних підстав користуватися ним, а автомобіль підлягає поверненню.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 повернути автомобіль ЗАЗ-110308-44 Департаменту.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року позов Департаменту задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути автомобіль ЗАЗ-110308-44 Департаменту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач заволодів спірним автомобілем без достатньої правової підстави, оскільки ОСОБА_3 добровільно не виконав обов'язок повернути спірний автомобіль, про що він надавав зобов'язання, а дії позивача щодо відмови надати йому дозвіл на викуп автомобіля він не оскаржував та відсутнє відповідне рішення суду.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Департаменту.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив із того, що хоча відповідач своєчасно не сплатив залишкову вартість автомобіля марки ЗАЗ-110308-44, 2010 року випуску, що надавався ОСОБА_4, не з власної недбалості, а внаслідок відмови у наданні дозволу на викуп автомобіля Департаменту, проте він є членом сім'ї ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено під час розгляду справи, а тому позивач не є таким, що володіє спірним автомобілем без достатніх правових підстав.

У травні 2017 року Департамент подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року, в якому просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 був на прийомі в Департаменті щодо викупу автомобіля і під час співбесіди зазначив, що не має документів, які підтверджують родинний зв'язок з інвалідом, оскільки він не є його прямим родичем. Крім того, рішення Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року, яким встановлювався факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_4 однією сім'єю приймалося, для оформлення спадщини та лише на підставі довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Лісківської сільської ради Менського району, яка не є документом, що підтверджує родинний зв'язок. Автомобіль, який був виданий ОСОБА_4, не може бути віднесений до переліку спадкового майна, у зв'язку з тим, що транспортний засіб є державною власністю і знаходиться на балансі Департаменту. На підставі довідок виконкому Лісківської сільської ради Менського району можливо встановити лише факт спільного місця реєстрації та проживання ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_4, однак ця довідка не є документом, що підтверджує родинний зв'язок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

У липні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду свої заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року встановлено факт його проживання із ОСОБА_4 однією сім'єю.

Ухвалою від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що згідно з довідкою про реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку та вибракування транспортного засобу від 11 грудня 2014 року № 13-10/11624 Департамент зареєстрував на ОСОБА_4 автомобіль, без права продажу, дарування з правом передачі керування іншим особам. Керувати автомобілем дозволено: ОСОБА_3 до 28 листопада 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частин першої та другої статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»інвалідам і дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах послуги з соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) на підставі індивідуальної програми реабілітації, автомобілі - за наявності відповідного медичного висновку.

Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 16 Порядку про забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (в редакції, яка була чинною на день смерті ОСОБА_4), було передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

16 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до позивача з проханням здійснити розрахунок суми для викупу автомобіля, скласти довідку, повідомити його про рахунок, на який необхідно сплатити кошти, у разі відмови у задоволенні заяви надати вмотивовану відповідь.

Листом від 29 вересня 2016 року № 13-10/9273 Департамент із посиланням на норми СК Українивідмовив у наданні дозволу на викуп автомобіля ЗАЗ-110308-44, оскільки відповідачем не надано документів, що підтверджують сімейні відносини з ОСОБА_4

Відповідно до пункту 3 Порядку до членів сім'ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

«Член сім'ї» - це «наскрізний» суб'єкт декількох галузей права». При цьому в різних галузях права, а нерідко і в окремих нормативних актах у межах однієї галузі коло членів сім'ї визначається по-різному. У свою чергу, залежно від вирішення питання про суб'єктний склад сім'ї визначається коло учасників сімейних відносин, носіїв комплексу сімейних особистих та майнових прав і обов'язків. Поняття близьких родичів та членів сім'ї міститься у пункті 1 частині першій статті 3 КПК України. До них, зокрема, належать: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_3 є членом сім'ї померлого ОСОБА_4, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач не є таким, що володіє автомобілем без достатніх правових підстав, оскільки Департамент не має права надавати оцінку рішенню Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_5 однією сім'єю з ОСОБА_4 з 15 грудня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, та давати оцінку доказам, які були надані ОСОБА_3 на підтвердження вимог своєї заяви про встановлення цього юридичного факту.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністраціїзалишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик