Справа № 466/2481/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Окілко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель »Власта» про визнання недійсними наказів , поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати незаконним його звільнення з посади заступника директора ДП «Готель «Власта» 1 ст.40 Кодексу законів про працю України; визнати

Недійсним наказ від 22.12.2017 р. Л733-Р «Про скорочення» ; визнати недійсним наказ від 26.12.2017 р. МУ5-Р «Про попередження про заплановане звільнення» ; визнати недійсним наказ від 09.03.2018 р. Ля3с-К «Про звільнення» ; визнати недійсним запис № 26 від 12 березня 2018 року у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільненням у зв'язку зі скороченням за п.1 ст.40 КЗпПУ, поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 6 209 ,93 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.04.2017 року був прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора ДП «Готель «Власта» .

Наказом від 22.12.2017 р. №53-Р «Про скорочення» скорочено посаду першого заступника директора з 28.02.2018 р. 26.12.2017 р. був виданий наказ №55-Р «Про попередження про заплановане звільнення» , з яким його належним чином не було ознайомлено .Наказом від 09.03.2018 р. №20-К «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади 12 березня 2018 р.

Позивач вважає, що оскільки наказ Держкомстату України від 05.12.2008 р. «Про затвердження типових форм первинної облікової документації» встановлює, що підписувати накази, розпорядження на підприємстві може лише уповноважений керівник, а станом на 15.01.2018 р. на підставі сформованого Витягу з ЄДР, особа, яка видала оспорювані ним - т.в.о. директора ДП ОСОБА_5 не був уповноваженою особою керівника підприємства , оскільки у Реєстрі не було щодо нього відповідних відомостей як про керівника, такі накази видані всупереч КЗпПУ. Окрім цього, із наказом про звільнення позивач не був належним чином ознайомлений, йому не була запропонована інша посада у ДП.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову .

Представник відповідача позовні вимоги заперечив , вважає оспорювані накази такими, що прийняті у відповідності до чинного законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, вивчивши представлені суду докази, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника ДП «Готель»Власта» з 07.04.2017 по 12.03.2018 р.

22.12.2017 р. тимчасово виконуючим обов»язки директора Державного підприємства «Готель «Власта» ОСОБА_5 був виданий наказ від 22.12.2017р. №53-Р «Про скорочення». Такий був вмотивований необхідністю внутрішньої оптимізації фінансових ресурсів і підвищення економічного стану готелю, поліпшення надання послуг ,забезпечення працівників гідною заробітною платою, зменшенням заборгованості та фінансовими зобов»язаннями. Видачі наказу передувало Техніко-економічне обгрунтування необхідності проведення скорочення чисельності працівників,у якому зазначалось, що посада першого заступника директора є дублюючою і не несе впливу на зміну рівня роботи підприємства.ТВО директора ДП ОСОБА_5 призначений на посаду Наказом Міністерства оборони України №42-ДП від 10.11.2017 р.

Відсутність відомостей про призначення ТВО директора ДП «Готель»Власта» у Єдиному державному реєстрі не ставить пі сумнів законність призначення ОСОБА_5 на посаду, на що покликається позивач.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк , може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом до закінчення строку чинності договору у випадку змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення допускається якщо неможливо перевести працівника на іншу посаду за його згодою.

Наказом №27-Р від 12.03.2018р. виведено із штатного розпису посаду першого заступника директора, внесено зміни до штатного розпису підприємства, про що свідчить подана стороною відповідача копія наказу і штатного розпису .

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника та чи дотримана передбачена законом процедура звільнення.

26.12.2017 р. був виданий наказ №55-Р «Про попередження про заплановане звільнення». Вказаний наказ був усно доведений до відома ОСОБА_1 10 січня 2018р. шляхом зачитування ,оскільки ОСОБА_1 відмовився у цей день отримати копію наказу, про що був складений комісійний акт.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердили, що дійсно були присутніми при тому, як ОСОБА_1 був зачитаний наказ про його скорочення , запропонована вільна посада двірника, від якої той відмовився, про що був складений відповідний акт, якими свідками був підписаний.

Наказ № 20-К від 09.03.201 8р.,яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП, доведено до відома ОСОБА_1 12 березня 2018р. шляхом вручення копії наказу, про що свідчить підпис ОСОБА_1

Відтак, суд вважає, що жодних порушень чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади не допущено, підстави для визнання оспорюваних наказів недійсними - відсутні, а відтак безпідставною є вимога про поновлення на роботі .

Керуючись ст.ст. 10,81, 263-265 ЦПК України, ст. 40 п.1 КЗпП України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель »Власта» про визнання недійсними наказів , поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів.

Суддя Г. Б. Білінська