Провадження № 2/219/45/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Скорубо Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на ? частину будинку та визнання права власності на ? частину будинку, -

в с т а н о в и в:

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої вона просить припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину будинку № 18, розташованого по вул. Бориса Грінченка (раніше Щербакова) в м. Бахмут Донецької області в рахунок припинення права власності належної їй ? частини будинку № 48-А, розташованого по вул. Трояндовій (раніше Фрунзе) в м. Бахмут Донецької області, та визнати за нею право власності на ? частину будинку № 18 по вул. Б.Грінченка (раніше Щербакова) в м. Бахмут Донецької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.07.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, актовий запис № 38. ОСОБА_3 рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 року, яке набрало законної сили 8.12.2015 року, шлюб був розірваний. За час перебування у шлюбі у них зявилася дитина донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю (позивачем) за адресою її реєстрації в м. Бахмут, вул. Б.Грінченка (раніше Щербакова). ОСОБА_3 рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1.06.2016 року з ОСОБА_5 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.04.2016 року до досягнення нею повноліття. Відповідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2.09.2016 року по цивільні справі № 219/1905/16-ц (провадження 2/219/1563/2016), яке вступило в законну силу 29.11.2016 року, майно, придбане в шлюбі, було визнане спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках по ? частині. Об'єктом майна стали будинки, розташовані в місті Бахмут Донецької області по вулиці Бориса Грінченка (колишня вулиця Щербакова) будинок № 18 і по вулиці Трояндова (колишня вулиця Фрунзе) будинок № 48-А. У власності відповідача, окрім зазначених у рішенні суду власності на ? частина житлових приміщень в м. Бахмут по вул. Б.Грінченка (колишня Щербакова) буд. № 18 і по вул. Трояндова (колишня Фрунзе) буд. № 48-А, також є квартира в АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності. Вартість будинку № 18, площею 58,8 кв.м, у м. Бахмут по вул. Б.Грінченка, згідно висновку ПП «Фирма Инженер», складає 170 288 грн. станом на 21.12.2015 року. У вказаному будинку зареєстрована позивач та неповнолітня дитина ОСОБА_4.

Відносно можливості спільного проживання в одному будинку позивача та відповідача зазначає, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги по утриманню будинку (комунальні послуги сплачує позивач), а так само не одноразові звернення з різних питань, щодо поведінки відповідача, в Бахмутський відділ поліції за період 2016 року. Всі дії відповідача погано впливають на психіку дитини, і також те, що біля цього будинку знаходиться школа, яку відвідує їх дитина, що так само дуже важливо для навчального процесу і виховання, витрат часу, щоб дістатися до школи, при умовах їх переїзду в інший будинок. Так само субсидія призначена за місцем реєстрації позивача в будинку № 18, розташованого в м. Бахмут по вул. Б.Грінченка (колишня Щербакова) тільки на неї і неповнолітню дитину, без відповідача. Оскільки добровільно розділити дане майно в натурі, шляхом звернення до нотаріуса, відповідач не бажає, тому позивач змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 6.02.2017 року, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_7 (повноваження підтверджені довіреністю від 14.02.2017 року) вважають заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просили відмовити позивачу у задоволенні її позову у повному обсязі. Вказують, що позивач в обґрунтувань своїх позовних вимог посилається на рішення Артемівського міськрайонного суд Донецької області (суддя - Конопленко О.С.) від 2.09.2016 року по цивільній справі № 219/1905/16-ц (провадження 2/219/1563/2016), яке набуло законної сили 29.11.2016 року, на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 29.11.2016 року. З огляду на вищезгадане рішення суду від 2.09.2016 року вбачається, що в межах цивільної справи № 219/1905/16-ц ОСОБА_1 25 травня 2016 року звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до відповідача про визнання майна спільною власністю та його поділ, просила визнати майно: житловий будинок із надвірними спорудами, побудованими № 48-А по вул. Трояндова в м. Бахмут Донецької області, зареєстрований на імя ОСОБА_2 та житловий будинок із надвірними спорудами, побудованими № 18 по вул. Б.Грінченка в м. Бахмут Донецької області, зареєстрований на імя ОСОБА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, провести поділ зазначеного вище майна, виділивши позивачу (за зустрічним позовом) та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який знаходиться в місті Бахмут по вул. Щербакова (вул. ОСОБА_8), № 18, загальною площею 58,8 кв.м, в т.ч. житловою площею 39,8 кв.м, а відповідачу (за зустрічним позовом) виділити та залишити на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який знаходиться в м. Бахмут по вул. Фрунзе (вул. Трояндова), № 48-А, загальною площею 74,3 кв.м, в т.ч. житловою площею 45,1 кв. м. Обґрунтовувала свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 з аналогічних підстав, як і даному позові. Суд розглянув зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в межах цивільної справи № 219/1905/16-ц (провадження 2/219/1563/2016) та відмовив їй в проведенні розподілу спільної сумісної власності подружжя з підстав, які зазначені в рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2.09.2016 року. З огляду мотивувальної частини рішення від 2.09.2016 чітко вбачається, що суд вже розглянув позовні вимоги про той самий предмет і з тих самих підстав, навів в своєму рішенні порядок застосування статі 365 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу в новому позові.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи в їх сукупності, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2006 року позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Мирошниченко) ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2006 року липня місяця 15 числа зроблено відповідний актовий запис за № 38, та видано Соледарською міською радою свідоцтво про шлюб серії 1-НО № 058803 (а.с.6 зворотна сторона). Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 24.11.2015 року, яке набрало законної сили 8.12.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БП № 031320 від 26.12.2006 року (а.с.6).

Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду від 1.06.2016 року, з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто на користь ОСОБА_1, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 25.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

ОСОБА_3 копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 14.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 2335, ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_2 купив жилий будинок номер 48 «А», з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 74,3 кв.м, в т.ч. жилою площею 45,1 кв.м., що знаходиться в м. Артемівську, Донецької області, по вул. Фрунзе, на земельній ділянці Артемівської міської ради розміром 459,0 кв.м. Продаж здійснено за 22 725 грн., які ОСОБА_11 отримав до підписання цього договору у повному обсязі (а.с.84).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 5.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за № 640, ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_1 купила будинок № 18, загальною площею 58,8 кв.м, в т.ч. житловою площею 39,80 кв.м., що знаходиться в м. Артемівськ, Донецької області, по вул. Щербакова, на земельній ділянці, що належить Артемівській міській раді, площею 0,046 га, кадастровий номер :00:010:0426. Продаж будинку здійснений за 49 940 грн. (а.с.65).

З копії звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Фірма «Інженер» (сертифікат № 2323 від 24.03.2001 року, сертифікат субєкта оціночної діяльності № 16187/14 від 24.03.2014) та його висновку про вартість жилого будинку загальною площею 58,80 кв.м, з господарчими будівлями, розташованого за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Щербакова, 18 станом на 21.12.2015 року вбачається, що оціночна вартість обєкту складає 170 288 грн., що дорівнює 7 232 доларів США (курс на момент оцінки) (а.с.8, 86-99).

ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2043217 від 5.04.2013 року (а.с.8 зворотна сторона) будинок № 18, розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Щербакова, є приватною власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 5.04.2013 року.

З копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 184, виданої головою суспільного квартального комітету м. Артемівськ № 1 14.04.2016 року вбачається, що за адресою: м. Бахмут, вул. Б.Грінченка (Щербакова), 18 зареєстровані власник будинку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Позивач ОСОБА_1 за адресою її реєстрації отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до повідомлення про надання субсидій № 040571 (а.с.70).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 70 СК України зазначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2.09.2016 року, яке набрало законної сили 29.11.2016 року, позовну заяву ОСОБА_14 задоволено та визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Бориса Грінченка (раніше Щербакова), 18; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Бориса Гринченка (раніше Щербакова), 18; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Бориса Гринченка (раніше Щербакова), 18. Також зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок із надвірними спорудами, побудовами №48-А по вул. Трояндовій (раніше Фрунзе), в м. Бахмут; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку із надвірними спорудами, побудовами № 48А по вул. Трояндовій (раніше Фрунзе), в м. Бахмут, Донецької області; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку із надвірними спорудами, побудовами № 48-А по вул. Трояндовій (раніше Фрунзе), в м. Бахмут, Донецької області (а.с.9-12, 100-102).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна № 603, виконаного ФОП ОСОБА_15 (сертифікат № 2323 від 24.03.2001 року, сертифікат субєкта оціночної діяльності № 895/16 від 7.11.2016) на замовлення ОСОБА_1, та його висновку про вартість жилого будинку загальною площею 58,80 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька область, м. Бахмут (Артемівськ), вул. Б.Грінченка (Щербакова), 18 станом на 8.06.2017 року вбачається, що ринкова вартість обєкту складає 201 860 грн., що дорівнює 7 703 доларів США (курс на момент оцінки) (а.с.113-114).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна № 602, виконаного ФОП ОСОБА_15 (сертифікат № 2323 від 24.03.2001 року, сертифікат субєкта оціночної діяльності № 895/16 від 7.11.2016) на замовлення ОСОБА_1, та його висновку про вартість жилого будинку загальною площею 74,30 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька область, м. Бахмут (Артемівськ), вул. Трояндова (Фрунзе), 48-А станом на 8.06.2017 року вбачається, що ринкова вартість обєкту складає 202 490 грн., що дорівнює 7 727 доларів США (курс на момент оцінки) (а.с.115-116).

В свою чергу, відповідно до звіту про оцінку майна № IN080917-002, виконаного ФОП ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_2, вартість жилого будинку з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Трояндова, 48-А станом на 12.09.2017 року складає 127 504 грн. (а.с.137-172), а вартість жилого будинку з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Грінченка, 18 станом на 11.09.2017 року складає 172 844 грн. за даними звіту про оцінку майна № IN080917-00 (а.с.173-215)

ОСОБА_3 із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При цьому, крім вказаних спеціальних норм, необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України ) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Частиною першою статті 346 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, зазначений перелік не є вичерпним і право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_3 із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 2 липня 2014 року про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, є недоведеними.

Як вбачається з технічного паспорта (серія АЕ № 002846) на садибний (індивідуальний) жилий будинок № 18 по вулиці Бориса Грінченка в м. Бахмут, виготовлений 10.07.2017 року КП «Бахмутське БТІ», плану будинку та експлікації приміщень до плану житлового будинку, спірний будинок загальною площею 89,6 кв.м, з них житлова 39,8 кв.м (4 кімнати), допоміжна 49,8 кв.м (4 коридори, 1 ванна, 1 котельня, допоміжна) (а.с.117-119).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2017 року за клопотанням позивача по справі була призначена будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1. Чи є технічна можливість провести поділ будинку в натурі № 18 розташованого в місті Бахмут Донецької області по вулиці Б.Гринченка (колишня вулиця Щербакова) на 2 рівні частини? 2. Як що так, прошу визначити варіанти розподілу на 2 рівні частини домоволодіння в натурі, що розташоване за адресою м. Бахмут Донецької області, вул. Б.Гринченка (колишня вулиця Щербакова) будинок №18.

24.04.2018 року на виконання ухвали суду від 17.11.2017 року Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз надіслав висновок будівельно-технічної експертизи № 2626 від 16.04.2018 року (т.2 а.с.12-14), згідно якого провести поділ будинку в натурі № 18, розташованого в м. Бахмут Донецької області по вул. Б.Грінченка (колишня вул. Щербакова) на дві рівні частини технічно не можливо.

Посилання позивача на неможливість спільного володіння та користування квартирою обґрунтовується тим, що шлюб між сторонами розірвано, він не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг, що жодним чином не підтверджено. Крім того, відносини співвласників щодо участі в утриманні спільного майна не впливають на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність участі в утриманні спільного майна. В разі, якщо один із співвласників відмовляється брати участь в утриманні спільного майна, діючим законодавством передбачено спосіб захисту права інших співвласників, а саме: той співвласник, який несе витрати по утриманню спільного майна, має право предявити позов до інших співвласників про стягнення коштів, які він витратив на утримання спільного майна.

До того ж, факт розірвання шлюбу не свідчить про неможливість спільного володіння та користування, та в судовому порядку вже було вирішено питання про визнання будинку № 18 по вул. Б.Грінченка та буднику № 48-А по вул. Трояндовій в м. Бахмут спільною сумісною власністю подружжя, яким було поділено набуте подружжям майно у рівних його частинах.

Також, на підтвердження того, що спільне володіння і користування будинком є неможливим, позивачем були надані суду листи Артемівського ВП від 11.03.2016 № 6731/201/01-2016, 21.03.2016 № 7520/201/01-2016, 22.07.2016 № 18321/201/01-2016, 12.09.2016 № 22371/201/01-2016, № 2235/201/05-2016, 29.12.2016 № 31716/201/01-2016, 10.07.2017 № 2559/201/01-2017 (а.с.17-27,66,67), з яких вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області щодо того, що її колишній чоловік ОСОБА_2 відмовляється покидати будинок. За вказаними заявами та зверненнями їй було повідомлено, що за вказаними фактами проводилися перевірки, однак було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення відсутні, та рекомендовано звернутися для вирішення спірних питань до суду. Крім того, 5.01.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості про те, що в період часу з 31.12.2016 по 5.01.2017 невстановлена особа шляхом вільного доступу з будинку № 18 по вул. Б.Грінченка м. Бахмут таємно викрала гроші в сумі 2000 грн., які належали ОСОБА_1, та яка мешкає за вказаною адресою, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму (а.с.71). Однак, відповідно до листа № 868/201/01/2017 від 18.01.2017, на підставі повідомлення по вчинення кримінального правопорушення за ст. 185 ч.1 КК України, була проведена перевірка відносно ОСОБА_17, за результатами якої факт вчинення ним вказаного кримінального правопорушення не встановлено (а.с.61).

Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачем наявністю не зовсім дружніх стосунків між нею та відповідачем, що перешкоджають у повному здійсненні нею прав володіння та користування майном. Однак не зважаючи на це, практичних перешкод для спільного користування сторонами спірним будинком не вбачається.

Разом з тим, основною підставою позивача для звернення з позовом про припинення права власності відповідача на частку сумісної власності є дії відповідача, які погано впливають на психіку дитини. Позивачем надано виписку з медичної картки ОСОБА_4 (а.с.68-69) та із запису невролога від 7.02.2017 року вбачається, що у дитини неврозоподібний стан (ситуаційна обумовленість). Проте з цього не можливо визначити причину, через яку у неї зявився цей діагноз.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданої Бахмутською ОСОБА_18 ступенів № 10 від 17.11.2016 року, дитина прийшла до школи (1-й клас) з низьким рівнем підготовки. За 3-й клас має середній рівень навчальних досягнень. Увага нестійка, короткочасна і довготривала память слабкі, є труднощі у засвоєнні навчального матеріалу з математики. Дівчинка спокійна, у спілкуванні з товаришами сама не проявляє активності, небагатослівна. Батько і мати систематично відвідують батьківські збори, цікавляться навчанням доньки, допомагають у виконання домашніх завдань, співпрацюють з учителем. Батьки розведені, але проживають в одному будинку. Ставлення до дитини із боку батька, і з боку матері доброзичливе (а.с.7).

31.08.2017 року на запит суду надійшов лист Управління молодіжної політики та у справах дітей (№ 1499/01-04 від 31.08.2017) в якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Управління не зверталися з питань порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді 2016 року зверталася бабуся дитини ОСОБА_19 з метою встановлення порядку побачення з онукою ОСОБА_4. За результатами розгляду заяви прийнято рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення баби ОСОБА_19 з онукою ОСОБА_4 (а.с.124).

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами у справі дійсно склалися неприязні стосунки. Однак, позивач, вказуючи на неможливість спільного користування майном, не надала доказів того, що спільне користування спірним будинком неможливе з вини відповідача, оскільки згідно листа Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 29.12.2016 року № 31731/201/01-2016 ОСОБА_2 також звертався до відділу поліції із заявою про те, що колишня дружина ОСОБА_1 встановила в будинку двері, чим поділила будівлю на свій розсуд (а.с.64) та проявлення з її боку неповажного ставлення до дитини та нанесення їй психологічної травми (лист від 24.07.2017 року № 3705/201/02-2017, а.с.63).

До того ж, володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою співвласника, а в даному випадку відповідач заперечував щодо припинення його права власності на ? частину будинку № 18 по вул. Б.Грінченка в м. Бахмут в рахунок припинення права власності належної позивачу ? частини будинку № 48-А, розташованого по вул. Трояндовій в м. Бахмут Донецької області, та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку № 18 по вул. Б.Грінченка в м. Бахмут, обґрунтовуючи тим, що Артемівським міськрайонним судом у справі № 219/1905/16-ц (провадження 2/219/1563/2016) розглядалися позовні вимоги про той самий предмет і з тих самих підставі, та 2.09.2016 року було винесено рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_7 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

ОСОБА_3 із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України)..

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Тобто у суду немає підстав вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Судом також береться до уваги той факт, що позивачу та відповідачу крім часток у спірній квартирі, також належить інше житло на праві власності.

Тому, на підставі викладено, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 346, 355-358, 365 ЦК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 на ? частину будинку № 18, розташованого по вул. Б.Грінченка (раніше Щербакова) в м. Бахмут Донецької області в рахунок припинення права власності належної ОСОБА_1 ? частини будинку № 48-А, розташованого по вул. Трояндовій (раніше Фрунзе) в м. Бахмут Донецької області, та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину будинку № 18, розташованого по вул. Б.Грінченка (раніше Щербакова) в м. Бахмут Донецької області, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 13.07.2018 року.

Суддя

ОСОБА_20