ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3682/18 Справа № 210/2772/18 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»)

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 09 жовтня 2018 року -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 21.01.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобовязань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в звязку з чим станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 109774,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6881,52 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 93075,76 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4113,43 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5203,54 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 21.01.2014 року, яка станом на 31.03.2018 року в загальному розмірі становить 11138,17 грн. та складається з: 6881,52 грн. заборгованості за кредитом, 143,22 грн. процентів за користування кредитом, 4113,43 грн. заборгованості за пенею та комісією.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»- 1762 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог про стягнення процентів та штрафів (фіксована частина та процентна складова) у повному обсязі посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки істотним обставинам справи, не враховано, що умовами кредитного договору було передбачено підвищення (зміна) процентної ставки за кредитним договором, що відповідач по справі повідомлялась належним чином про таке підвищення і заяв про розірвання кредитного договору, у звязку з підвищенням процентної ставки, не подавала, чим визнала запропоновані умови договору та погодилась з підвищенням відсотків.

Крім того представник позивача зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафів (фіксована частина та процентна складова), оскільки така відповідальність за договором була погоджена сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2014 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими вона під час укладання договору була ознайомлена, що засвідчено особистим її підписом 21 січня 2014 року (а.с.7).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»), форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.8-32).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк») надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 5000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.01.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 109774,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6881,52 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 93075,76 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4113,43 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5203,54 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у вигляді тіла кредиту в розмірі 11138,17 грн. є обґрунтованими та доведеними, в іншій частині позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, однак не може погодитись з розміром визначеної судом першої інстанції заборгованості, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання боржником зобовязань по кредитному договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача в частині визначеного судом першої інстанції розміру стягнутих з відповідача на користь позивача процентів, вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, визначаючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем в односторонньому порядку було змінено процентну ставку 01.09.2014 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по процентам в розмірі 143,22 гривень за період з 02.07.2014 року по 29.08.2014 року.

Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірним.

Згідно з ч. 1ст. 651 ЦК України зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст.207,640 ЦК Українита уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

У відповідності до правової позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

У Постанові від 14 березня 2018 року у справі № 515/1844/16-ц Верховний Суд встановив, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. п. 1.1.3.2. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, по особистому рішенню банку та без попереднього повідомлення клієнта.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 зобов'язаний був повідомити позичальника про відповідні зміни відсоткової ставки по кредиту, що позивачем здійснено не було.

Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Наявність посилання у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку щодо обов`язку клієнта регулярно ознайомлюватись зі змінами до Умов і Правил надання банківських послуг на сайті «ПриватБанку» не є належним та допустимим доказом погодження зміни процентної ставки з позичальником.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача у своїй позовній заяві на п.п. 1.1.6.1 та 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг щодо повідомлення клієнтів про внесення змін до цих умов шляхом використання різних каналів зв'язку, оскільки позивачем не надано жодних доказів, а ні щодо повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки, а ні щодо отримання останнім цих повідомлень через визначені позивачем канали зв'язку, як не надано доказів і щодо надання відповідачем своєї згоди на такі зміни.

Як видно з умов укладеного договору, а саме заяви позичальника, сторонами обумовлено 27,60 % на рік за користування кредитним коштами.

Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк») до 29 серпня 2014 року позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами не менше ніж 27,60 % річних. Проте, з 01 вересня 2014 року відсоткова ставка збільшилася до 32,40 % річних, а з 01 квітня 2015 року до 42 %. Доказів на підтвердження правомірності підвищення відсоткової ставки за користування кредитним коштами позивачем не надано. Як і не надано жодних узгоджених між сторонами домовленостей про її збільшення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,40 % річних та 43,20% річних є неправомірним, тому розмір заборгованості за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2018 року підлягає перерахунку та зменшенню до 27,60 %. У звязку із чим, з огляду на розмір поточної та простроченої заборгованості в загальному обсязі 6881,52 грн. 27,60 % за 3 роки 7 місяців (спірний період) становитимуть 6799,49 грн. виходячи з розрахунку (6881,52 грн. / 100 * 27,60% / 12 міс. Х 41 міс.= 6799,49 грн.)

Колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками в межах заявлених позовних вимог, наданим представником позивача суду апеляційної інстанції, який перевірено колегією суддів та який колегія суддів вважає правильним. (а.с.85)

Таким чином, з огляду на неправомірність нарахування позивачем за користування кредитними коштами заборгованості за підвищеною відсотковою ставкою 34,80 % річних та 43,20% річних, визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками підлягає зменшенню до 6942,71 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач, починаючи з лютого 2014 року по вересень 2015 року, виконувала свої зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом, та за вказаний період часу нею було сплачено 3477,35 грн., у звязку із чим, загальний розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом має бути зменшений на вказану суму та становитиме 3465,36 грн. (6942,71 грн. 3477,35 грн. = 3465,36 грн.)

Також колегія суддів вважає, що розмір пені за користування кредитними коштами має бути визначений в розмірі 1200 грн. виходячи із розрахунку позивача за період часу з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року, з яким колегія суддів погоджується та який колегія суддів вважає правильним.

Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в межах одного року за період часу з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року в розмірі 1200 грн.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Одночасно, п. 2.1.1.12.6.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 210 днів позичальник сплачує банку пеню, яка розраховується по формулі встановленій в п.2.1.1.12.6.1.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у звязку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафів.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не перевірено розрахунок заборгованості наданий позивачем в частині підвищеного розміру відсотків за користування кредитними коштами, у звязку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру заборгованості підлягає зміні, відповідно до положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України та збільшенню розміру заборгованості за відсотками, що в свою чергу призведе до зміни розміру загальної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір стягнутої із ОСОБА_2. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.01.2014 року станом на 31 березня 2018 року з 11138,17 грн. до 11546,88 грн., у звязку зі збільшенням заборгованості по процентам за користування кредитом з 143,22 грн. до 3465,36 грн. та зменшенням розміру пені з 4113,43 грн. до 1200 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено залишити без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 грн. (а.с.72)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2018 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2014 року станом на 31 березня 2018 року з 11138,17 грн. до 11546 (одинадцять тисяч пятсот сорок шість) грн. 88 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом 6881 грн. 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 3465 грн. 36 коп., розміру заборгованості з комісії та пені - 1200 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: