Справа №760/4054/18
Провадження № 2/760/4023/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коломейчук Анастасія Михайлівна, про зняття арешту зі спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12.02.2018 р. звернулася до суду з позовом до Солом'янського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, в якому просила зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_4, накладеного на підставі постанови Солом'янської ДВС у м. Києві від 16.04.2003 р., та зобов'язати Солом'янський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві зняти заборону з майна, яке належить спадкодавцю ОСОБА_4, шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2. помер її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 59 років, про що видано свідоцтво про смерть Соломянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07.04.2017 р. за актовим записом № 270.

Прийняти спадщину від свого чоловіка вона не може, оскільки при зверненні до нотаріуса їй стало відомо, що Солом'янською ДВС у м. Києві накладено арешт на майно її чоловіка ОСОБА_4 Про це свідчить інформаційна довідка № 168/01-16 від 24.10.2017 р., видана приватним нотаріусом щодо не видачі свідоцтва до зняття арешту.

Так, даною довідкою повідомляється, що на підставі поданої заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 06/2017 від 12.09.2017 р. Також, даною довідкою зазначено, що спадкоємицею було подано всі необхідні документи щодо підтвердження родинних відносин, місця та часу відкриття спадщини, надано правовстановлюючі документи на квартиру.

Однак, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, приватним нотаріусом було здійснено перевірку наявності арештів на майно померлого спадкодавця ОСОБА_4 та виявлено наявність накладення арешту на підставі постанови ВДВС у Солом'янському районі від 16.04.2003 р. Тому враховуючи наявність арешту, накладеного на спадкове майно, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом.

Таким чином, накладений арешт порушує право власності позивача на дане майно, як спадкоємиці, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Представник відповідача Солом'янського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коломейчук А.М. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлася належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність представника відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 05.10.1980 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 07.04.2017 р.

Після його смерті заведена спадкова справа №06/2017, спадкоємцем першої черги за законом є позивач, дружина померлого - ОСОБА_1.

Згідно положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статте. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

20.09.2017 р. позивач, ОСОБА_1, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коломейчук А.М. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з листа Вих. № 168/01-16, приватний нотаріус КМНО Коломейчук А.М. повідомляє, що на підставі поданої ОСОБА_1 заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., 12.09.2017 р. нотаріусом було заведено спадкову справу №06/2017. Спадкоємицею було подано всі необхідні документи щодо підтвердження родинних відносин, місця та часу відкриття спадщини, надано правовстановлюючий документ на квартиру.

Однак, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, нотаріусом було здійснено перевірку наявності арештів на майно померлого ОСОБА_4 за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та за сформованою реєстром інформаційною довідкою встановлено, що на все майно спадкодавця ОСОБА_4 накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі від 16.04.2003 р.

Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.), якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.), нотаріус роз'яснила, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, нею затримується до зняття арешту на майно спадкодавця ОСОБА_4, якому належить зазначене спадкове майно, та роз'яснено, що для зняття арешту на майно спадкодавця, ОСОБА_1 може звернутися до органів державної виконавчої служби для вжиття відповідних заходів.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, інформаційна довідка № 101305442 від 24.10.2017 р., на підставі постанови №б/н від 16.04.2003 р. Відділом державної виконавчої служби у Солом'янському районі було накладено арешт на все майно ОСОБА_4

Так, як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2003 р., державним виконавцем ВДВС Солом'янського району накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації 26.04.2006 р., на підставі розпорядження від 26.04.2006 р. № 36049, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_6 в рівних частках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2002 р., за результатами розгляду справи №2-229-1/02 зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повернути ОСОБА_7 автомобіль «Форд-Ескорт», 1989 р. випуску, сірого кольору, держномер НОМЕР_3, а в разі відсутності стягнути солідарно його вартість 12806 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_7 3000 грн. неотриманого прибутку.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_7 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині основних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно на користь держави держмито в сумі 175 грн.

Відповідно до листа Солом'янського районного суду м. Києва від 19.03.2018 р., на підставі наказу ДСА, затвердженого 11.02.2010 р. №22 Міністерством юстиції України від 03.03.2010 р. № 201/17496 «Про затвердження переліку судових справ та документів із зазначенням строків зберігання, вилучені для знищення як такі, що не мають культурної цінності та втратили практичне значення» цивільна справа № 2-229-1/02 була знищена, а ухвала про накладення арешту відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з приводу надання інформації щодо наявності виконавчого провадження та підстав накладення арешту на все майно ОСОБА_4 та його зняття, позивач отримав відповідь від 22.12.2017 р. № 122301 та від 21.02.2018 р. № 147505.

З наданих відповідей вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень АРМ «Виконавець» встановлено, що на виконанні у Відділі перебували наступні виконавчі провадження:

ВП №2977173 з примусового виконання постанови №3-6899-1 виданої 06.06.2006 Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 8,50 грн.

16.07.2007 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду.

ВП №14512389 з примусового виконання постанови №092811 виданої 21.04.2009 ВДАІ, про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 510,00 грн.

28.05.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконанням.

ВП №1574421 з примусового виконання виконавчого листа №1-193/09 виданого 23.10.2009 Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь НДЄКЦ при ГУМВС України 588,38 грн.

11.02.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ направлено до ВДВС Бориспільського МУЮ.

ВП № 32831609 з примусового виконання постанови №200264 виданої 08.04.2012 ВДАІ, про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 255,00 грн.

27.06.2012 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із фактичним виконанням.

ВП №19631003 з примусового виконання постанови №3-1219-1/10 виданої 24.03.2010 Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 51,00 грн.

28.09.2010 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

По вищевказаним провадженням, державними виконавцями Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 не виносились.

Крім того, інформацію про перебування на виконанні виконавчих проваджень відкритих на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва №2-229-1/02 від 2002 року та накладені в рамках цих виконавчих проваджень арешти на майно ОСОБА_4 надати не має можливості, оскільки електрона реєстрація виконавчих проваджень проводиться з 2006 року, а тому не містить даних про виконавчі провадження, які були відкриті до 2006 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що існування після смерті особи арешту її майна суперечать вимогам чинного законодавства, так як виконавчий документ станом на сьогоднішній день не перебуває на виконанні у ВДВС.

Позивач у справі є спадкоємцем ОСОБА_4

При цьому позивач, ОСОБА_1 не являється боржником. Законодавство передбачає закриття виконавчого провадження після смерті особи боржника і скасування накладеного в рамках виконавчого провадження арешту. Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, існування арешту, накладеного на квартиру, унеможливлює реалізацію позивачем свого права шляхом набуття права власності.

В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно (квартиру) порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає.

Таким чином, позовні вимоги про зняття арешту підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 316, 319, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коломейчук Анастасія Михайлівна, про зняття арешту зі спадкового майна задовольнити.

Зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_4, який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2., який накладено Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції №б/н від 16.04.2003 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження: 1455837).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір