н/п 2/490/2879/2018 Справа № 490/5932/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
26 грудня 2018 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі - Кваші С.О.
розглянувши у судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -
В липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1
Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного ро згляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з'явився, за останнім місцем проживання проживають в Російській Федерації. Ухвалою 20.07.2018 року надано судове доручення про надання правової допомоги до компетентного органу Російської Федерації. До теперішнього часу доручення не виконане.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, 17 грудня 1987 року ОСОБА_1 придбав 62/100 домоволодіння, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, що підвтерджується договіром купівлі-продажу, посвідчений Першою миколаївською державною нотаріальною конторою .
Згідно до Свідоцтва про зміну прізвища від 19.08.1993 року, ОСОБА_1 змінено прізвище на "ОСОБА_1".
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2006 року визнано угоду купівлі-продажу 38/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 укладену між ОСОБА_1, з однієї сторони, ОСОБА_11, з другої сторони, дійсною. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївське МБТІ від 26.01.2017 року, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності є власником 3/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 Підстава виникнення рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2006 року.

Відповідачі не проживають за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідачів не отримує.

Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердили сусіди ОСОБА_12, ОСОБА_13 у Акті про не проживання від 29.05.2018 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. ( ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним будинком.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судове рішення суду складено 28.12.2018 р.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва Гуденко О.А.