Справа № 712/6818/18
Провадження № 2/712/1698/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Жук О.М.

з участю представника позивача -адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до Черкаського ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, компенсацію за не використану відпустку та витрати на правничу допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, компенсацію за не використану відпустку та витрати на правничу допомогу, посилаючись на те що 12.09.2014 р. його прийняли на роботу на посаду електрозварника ручного зварювання 5 розряду, служби механіка, бригади слюсарів-ремонтників №2 цеху М-5 у Публічне акціонерне товариство «АЗОТ». Після чого, 12.09.2016 р. був переведений на посаду електрозварника ручного зварювання 6 розряду, служби механіка, бригади слюсарів-ремонтників №1 цеху М-5. Наказом ПАТ «Азот» №271-вх від 11.04.2017 року позивач звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Дані обставини підтверджуються записом у трудовій книжці. Однак в день звільнення та по сьогоднішній день розрахунок з позивачем проведений не був. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04.2018 року №381. Позивачеві ОСОБА_2, було нараховано, але не виплачено заробітну плату за лютий-березень місяць 2017 року, що складає 10546 грн. 56 коп. Крім заборгованості за 2018 рік, відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток за весь час затримки у 2017 році, тобто з дня звільнення - 11.04.2017 по день подання позовної заяви до суду - 06.06.2018, що складає 248 робочих дня. Відповідно до довідки виданої 17.04.2018 року ПАТ «Азот» за №381 середньоденний заробіток позивача складає 340,21 грн. Всього затримки 248 день х 340,21 грн. = 84372 грн. 08 коп. Враховуючи нараховану, але не виплачену заробітну плату, згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04.2018 року №381 та суму заборгованості по заробітній платі, згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04.2018 року № 380, станом на 16.04.2018 року = 10546,56 + 9044,30 = 19590 гри. 86 коп. Таким чином, розмір середнього заробітку за всі місяці затримки виплати, враховуючи нараховану, але не виплачену заробітну плату згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04,2018 року №381 та суму заборгованості по заробітній платі, згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04,2018 року № 380 становить 19590,86 + 84372,08 - 103962 грн. 94 коп. В зв'язку з вищевикладеним, Конституційне право позивача на отримання заробітної плати у встановлені законом строки порушено та підлягає захисту. За період з 12.09.2016 по 11.04.2017 р. позивачем не була використана щорічна відпустка, яка складає 4 календарних дня. З вищевикладеного виходить, що до суми заборгованості, а саме 103962 грн. 94 коп,, додається сума грошової компенсації за 4 дні - 4 х 340,21 грн. = 1360 грн. 84 коп.

Всього сума заборгованості та сума грошової компенсації, що підлягає до сплати складає: 103962,94 + 1360.84 = 105323 грн. 78 коп. Оскільки звернення до Відповідача про сплату нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку виявились безрезультатними, позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права та просить суд стягнути з відповідача вищезазначені виплати. Судові витрати, які позивачем понесено складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідач скерував до суду відзив в якому вказував, що заперечує проти доводів, викладених у позовній заяві, та вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Вважає, що відсутня вина ПАТ «АЗОТ» у порушенні строків здійснення розрахунку при звільненні Позивача. Заборгованість по заробітній платі та, як наслідок, виникнення зобовязання щодо слати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні утворилися у звязку з тим, що діяльність Відповідача було поставлено в залежність від ціни на природній газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «АЗОТ», а також вартості імпортних мінеральних добрив. В листопаді 2016 року, в звязку зі значними змінами в конюнктурі ринку, Відповідач був вимушений зупинити виробництво. Вказане стало наслідком скасування антидемпінгового мита, що призвело до заповнення вітчизняного ринку російським мінеральним добривом на 70% його потреб. 07.03.2017 року відбулася аварійна зупинка виробництва в результаті пониження тиску природного газу з подальшим повним його перекриттям на ГРС постачальника, яка тривала до 17.06.2017 року. Лише після відновлення Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі України дій антимонопольних заходів щодо імпорту в Україну азотних добрив походженням з Російської Федерації, Відповідач отримав можливість відновити своє виробництво і спроможність виконувати фінансові зобовязання, в т.ч. і щодо виплати заробітної плати. З червня 2017 року підприємство почало відновлювати свою роботу, проте наслідком майже піврічного простою була гостра нестача оборотних коштів. Структура оборотних коштів визначає фінансовий стан підприємства. У свою чергу, фінансовий стан підприємства залежить від раціонального формування та раціональної структури оборотних коштів та постає одним із першочергових індикаторів, які визначають стан підприємства та небезпеку виникнення багатьох загроз для підприємства. Однією з головних загроз є загроза втрати ліквідності, оскільки навіть підприємство із налагодженим та ефективним процесом виробництва, конкурентоздатною продукцією через втрату ліквідності може зазнати банкрутства. Отже, для налагодження процесу господарювання потрібен певний час. Крім того, постановами державного виконавця від 31.08.2017 року, від 21.09.2017 року, від 26.09.2017 року, 19.10.2017 року, 17.11.2017 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках ПАТ «АЗОТ». При цьому, жодному з рахунків ПАТ «АЗОТ» ані чинним законодавством, ані даною постановою не надано статусу «захищеного», що відповідно виключає можливість сплачувати із цих рахунків заробітну плату.

В судовому засіданні представник позивач -адвокат ОСОБА_1позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача до суду не зявився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 12.09.2014 р. позивача ОСОБА_2, прийнято на роботу на посаду електрозварника ручного зварювання 5 розряду, служби механіка, бригади слюсарів-ремонтників №2 цеху М-5 у Публічне акціонерне товариство «АЗОТ».

Позивач, 12.09.2016 р. був переведений на посаду електрозварника ручного зварювання 6 розряду, служби механіка, бригади слюсарів-ремонтників №1 цеху М-5.

Наказом ПАТ «Азот» №271-вх від 11.04.2017 року позивач звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Дані обставини підтверджуються записом у трудовій книжці.

В день звільнення та по сьогоднішній день розрахунок з позивачем проведений не був. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 17.04.2018 року №381. Позивачеві ОСОБА_2, було нараховано, але не виплачено заробітну плату за лютий-березень місяць 2017 року, що складає 10546 грн. 56 коп.

Відповідно до довідки виданої 17.04.2018 року ПАТ «Азот» за №381 середньоденний заробіток позивача складає 340,21 грн.

За період з 12.09.2016 по 11.04.2017 р. позивачем не була використана щорічна відпустка, яка складає 4 календарних дня.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1.

Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

З наданих суду документів вбачається, що позивачеві нараховано, але не виплачено заробітну плату за лютий-березень місяць 2017 року, що складає 10546 грн. 56 коп., яка на підставі ст. 116 КЗпП України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до довідки виданої 17.04.2018 року ПАТ «Азот» за №381 середньоденний заробіток позивача складає 340,21 грн.

Позивач був звільнений 11.04.2017 року, а до суду звернувся з позовом 12.06.2018 року.

Згідно листа Мінсоцполітики від 05.08.2016 року № 1 1535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», а також виходячи з середньоденної заробітної плати працівника та кількості робочих днів в цьому періоді: квітень 2017 р. - 13 днів; травень 2017 р. - 20 днів; червень 2017 р. - 20 днів; липень 2017 р. - 22 дня; серпень 2017 р. - 22 дня; вересень 2017 р. - 20 днів; жовтень 2017 р. - 22 дня; листопад 2017 р. - 22 дня; грудень 2017 р. - 20 днів; січень 2018 р - 20 днів; квітень 2018 р. -21 день; травень 2018 р.-23 дня; червень 2018 р.- 3 дні.

Всього 248 день х 340,21 грн. = 84372 грн. 08 коп.

Таким чином, розмір середнього заробітку за всі місяці затримки розрахунку, який підлягає до стягнення з відповідача складає 84372 грн. 08 коп.

Відповідно до ст.. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За період з 12.09.2016 по 11.04.2017 р. позивачем не була використана щорічна відпустка, яка складає 4 календарних дня., що становить 4 х 340,21 грн. = 1360 грн. 84 коп. компенсація за невикористану відпустку, що також підлягає до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому враховуючи пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 229, 717 ЦК України, ст. ст. 6,12, 13, 17, 18, 141, 263, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ», , на користь ОСОБА_2 нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі, що становить 10546,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі, що становить 84372,08 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі, що становить 1360 гри. 84 коп., утримавши із вказаної суми всі обов'язкові платежі і збори, понесені витрати на правничу допомогу в сумі, що становить 2500 грн., всього 98779, 48 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.354, 355 ЦПК України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення" ЦПК України ).

Головуючий: