Справа № 367/7857/17 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/3557/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 19 22.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Мережко М.В.,

суддів: Олійника В.І., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення авансових платежів,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що на початку вересня 2017 року, вона вирішила придбати квартиру у місті Ірпені та звернулася до агентства нерухомості, де їй ріелтор запропонувала квартиру АДРЕСА_1, власником якої є відповідач, ОСОБА_2

В подальшому, 06 вересня 2017 року ріелтор організувала зустріч покупця з продавцем для огляду квартири та правовстановлюючих документів на неї. Стан квартири та її ціна у 31 400 доларів США позивача задовольнили, а ріелтор та відповідач запевнили, що перешкоди для укладення договору купівлі-продажу відсутні, тому позивач погодилася її придбати у найкоротші строки, а договір купівлі-продажу квартири сторони погодили оформити 09 вересня 2017 року.

При цьому, ОСОБА_2 запропонував надати йому аванс у розмірі 2 000 доларів США в рахунок повної вартості квартири. Також сторони погодили, що відповідач залишить позивачу телевізор на кухні, а позивач йому сплатить його вартість у розмірі 5 800 грн.

Після погодження всіх умов, на підтвердження своїх намірів придбати квартиру, позивач передала відповідачеві аванс у розмірі 2000 доларів США в рахунок оплати частини вартості квартири та 5 8000 грн. вартості телевізора, про відповідач склав письмову розписку.

Також відповідач усно та письмово у розписці зобов'язався продати квартиру за ціною у 31 400 доларів США шляхом підписання Договору купівлі-продажу квартири, а в строк до 09 вересня 2017 року звільнити її від власних речей та передати для проживання позивачеві.

В обумовлений сторонами час, 09 вересня 2017 року, сторони з'явилися до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири, проте нотаріус повідомила, що на все належне ОСОБА_2 нерухоме майно накладено арешт, тому не може посвідчити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Оскільки через арешт нерухомого майна укладення основного договору купівлі-продажу виявилося неможливим, тому сторони вирішили укласти попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач до його підписання передала ОСОБА_2 наступну частину авансового платежу у розмірі у розмірі 57 959,93 грн., що еквівалентно 2 222 долари США 39 центів, в якості попередньої оплати вартості квартири.

В подальшому, 19 вересня 2017 року рекомендованим листом ОСОБА_3 надіслала ОСОБА_2 письмову вимогу з'явитися до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кінащук В.С. для підписання договору про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2017 року, та на виконання п. 4. 5. цього ж договору, повернути всю суму фактично отриманих ним грошових коштів, стягнувши при цьому штрафні санкції у розмірі 10 % від отриманої суми.

Однак, відповідач залишив вимогу без задоволення.

В зв'язку з наявним обтяженням квартири ОСОБА_3 не бажає її купувати, а тому отримані 06 вересня 2017 року відповідачем авансові платежі в розмірі 2 000 доларів США і 5 800 грн. та отримані 09 вересня 2017 року в розмірі 2 222 долари США 39 центів, набуті безпідставно і підлягають поверненню позивачеві (за виключенням штрафу у розмірі 10 % від вказаної суми відповідно до договірних зобов'язань).

На підставі викладеного позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суми авансових платежів у розмірі 5 220 грн., 48 240 грн., що є еквівалентом 1 800 доларів США, 53 604,02 грн., що є еквівалентом 2 000 доларів США 15 центів за середнім міжбанківським курсом продажу готівкового долара США, всього стягнути 107 064, 02 грн. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 107 064, 02 грн. авансових платежів та судові витрати в сумі 1070 гр 64 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У своїй апеляційній скарзі вказує, що суд неправильно визначив природу спірних правовідносин та застосував норми закону, які регулюють повернення авансових платежів, в той час як грошові кошти, передані позивачем були завдатком.

Також стверджує, що 06 вересня 2017 року отримав від позивача 2000 доларів США та 5800 грн. за телевізор, який залишається у квартирі, про що склав розписку. Вказаний факт було відображено у попередньому договорі. Будь-яких інших коштів від позивача він не отримував.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як видно із матеріалів цивільної справи, предметом позову є повернення авансових платежів у розмірі 107 064, 02 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, маючи намір придбати квартиру у м.Ірпені, 06 вересня 2017 року домовилась із ОСОБА_2 про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, власником якої є відповідач по справі.

На підтвердження дійсних намірів сторін 06 вересня 2017 року ОСОБА_3 передала відповідачеві аванс у розмірі 2000 доларів США в рахунок оплати частини вартості квартири та 5 8000 грн. вартості телевізора, що підтверджується розпискою про отримання вказаних коштів (а.с. 5) та не заперечується сторонами по справі.

У розписці також вказано, що відповідач зобов'язується продати квартиру за ціною у 31 400 доларів США шляхом підписання Договору купівлі-продажу квартири, а в строк до 09 вересня 2017 року звільнити її від власних речей та передати для проживання позивачеві.

Судом також встановлено, що 09 вересня 2017 року сторони з'явилися до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири, однак договір укладений не був, оскільки з'ясувалося, що на все належне ОСОБА_2 нерухоме майно було накладено арешт.

Враховуючи ці обставини, сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язалися в майбутньому, у строк не пізніше 09 березня 2018 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

У пункті 1.4 попереднього договору зазначено, що загальна сума основного договору не повинна перевищувати 31 622, 39 доларів США.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що позивач до підписання цього договору передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 57 959,93 грн., що еквівалентно 2 222 долари США 39 центів, в якості попередньої оплати вартості квартири.

У судовому засіданні в суді першої інстанції також було встановлено, що у вказаний у попередньому договорі строк сторони не уклали основний договір купівлі-продажу квартири.

З матеріалів справи також вбачається, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_3 надіслала ОСОБА_2 письмову вимогу з'явитися до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кінащук В.С. для підписання договору про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2017 року, та на виконання п. 4. 5. цього ж договору, повернути всю суму фактично отриманих ним грошових коштів, стягнувши при цьому штрафні санкції у розмірі 10 % від отриманої суми (а.с. 7)

Згідно зі ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

За правилами ч. 2 вказаної статті, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

При цьому, пунктом 2.3 попереднього договору, укладеного між сторонами по справі, визначено, що забезпечувальний платіж по цьому договору не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Крім цього, пунктом 4.5. Попереднього договору купівлі-продажу квартири також передбачено, що у разі відмови Покупця від виконання зобов'язань за Договором, Продавець має право повернути фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши з покупця штрафні санкції у розмірі 10 % від суми отриманих коштів на момент розірвання Договору.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився з природою спірних правовідносин, оскільки кошти, сплачені ОСОБА_3 відповідачу є авансовим платежем за договором, який сторони зобов'язались укласти в майбутньому.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач отримав від позивача 2000 доларів США та 5800 грн. згідно з розпискою, а також 57 959, 93 грн., що є еквівалентом 2222 долари США 39 центів за попереднім договором. А тому дійшов висновку про необхідність стягнення всієї суми, яку просить позивач.

Колегія суддів не може погодитись з цим висновком суду з таких підстав.

Із розписки, що міститься у матеріалах справи (а.с.5) вбачається, що грошові кошти у розмірі 2000 доларів США отримані відповідачем в рахунок покупки квартири загальною вартістю 31 400 доларів США.

У розписці також зазначено, що залишок суми 29400долларів США позивач зобовязується сплатити відповідачу при укладанні договору купівлі-продажу. У вказаній розписці відповідач також зазначив, що він отримав 5800грн за телевізор.

Як вбачається із п. 2.1. попереднього договору, в підтвердження наміру придбати квартиру та з метою оформлення основного договору купівлі-продажу квартири Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у розмірі 57 959 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 93 коп., що є еквівалентом 2222 (дві тисячі двісті двадцять два) долари США 39 центів за середнім міжбанківським курсом продажу готівкового долара США (26,08 грн. за 1 долар США) на день укладення Договору.

Тобто, у попередньому договорі йде мова саме про грошову суму, яка була передана відповідачу позивачем до укладення цього договору, згідно з розпискою. Будь-яких доказів щодо того, що грошові кошти у розмірі 57 959,93 грн, вказані у попередньому договорі, є наступним авансовим платежем, позивач суду не надав.

А відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача авансових платежів і за розпискою, і за договором та фактично допустив подвійне стягнення однієї і тієї ж грошової суми, сплаченої позивачем.

Пунктом 4.5. Попереднього договору купівлі-продажу квартири передбачено, що у разі відмови Покупця від виконання зобов'язань за Договором, Продавець має право повернути фактично отримані гроші в 30-денний термін, стягнувши з покупця штрафні санкції у розмірі 10 % від суми отриманих коштів на момент розірвання Договору.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 не бажає купувати квартиру відповідача у зв'язку із наявністю обтяжень, про якій їй було не відомо під час попередньої домовленості про купівлю квартири, а отриманий 06 вересня 2017 року відповідачем авансовий платіж в розмірі 2 000 доларів США, 5 800 грн. набутий відповідачем безпідставно, колегія суддів доходить висновку, що вони підлягають поверненню позивачу за виключенням штрафу у розмірі 10 % відповідно до умов п 4.5 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2017 року.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суми авансових платежів у розмірі 5 220 грн.(5800- 10%) та 48 240 грн., що є еквівалентом 1 800 доларів США (2000 доларів США -10%), а всього - 53 460 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, судовий збір за подання позову до суду першої інстанції був сплачений позивачем до державного бюджету у розмірі 1070, 64 грн. За звернення з апеляційною скаргою відповідач сплатив 1605,96 грн. судового збору.

З урахуванням задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 535, 32 грн, з позивача на користь відповідача - 802,98 грн.

Пунктом 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з позивача на користь відповідача слід стягнути 267,66 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2018 року скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення авансових платежів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми авансових платежів у розмірі 5 220 грн. та 48 240 грн., що еквівалентно 1800 доларів США, а всього - 53 460 (п'ятдесят три тисячі чотириста шістдесят) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 267 (двісті шістдесят сім) грн. 66 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП:НОМЕР_1;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою:АДРЕСА_1, РНОКПП:НОМЕР_2.

Головуючий М.В. Мережко

Судді В.І. Олійник

Є.М. Суханова