Справа №488/3787/17 02.07.2018
Провадження №22-ц/784/1072/18
Справа № 488/3787/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П
Провадження №22-ц/784/1072/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

з участю:

особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, яке ухвалено 05 лютого 2018 року у приміщенні Корабельного районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Лазаревої Г.М. у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа: Корабельний районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту батьківства, -

у с т а н о в и л а :

09 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подав до Корабельного районного суду м. Миколаєва зазначену заяву, яку обґрунтовував наступним.

Відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві про його народження НОМЕР_1, днем його народження є ІНФОРМАЦІЯ_2; місцем народження - м. Миколаїв; матір'ю вказано - ОСОБА_5, а батьком, за її заявою - ОСОБА_6.

Між тим, фактично його біологічними батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Вже з моменту народження, ОСОБА_7 визнавав його за сина, виконував батьківські обов'язки щодо нього, піклувався його долею та надавав матеріальне утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати - ОСОБА_5

ОСОБА_7 дізнався, що у встановленому порядку не зареєстрований батьком заявника, у зв'язку з чим почав оформлювати над ним, як неповнолітньою особою, опіку, про що Корабельним районним виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 17 липня 1998 року було ухвалено відповідне рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7

Єдиним спадкоємцем належного ОСОБА_7 майна є лише він, проте оформитися в правах спадкоємця не може, оскільки офіційно не є сином спадкодавця.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив встановити факт батьківства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно нього - ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язати Корабельний районний ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області внести зміни до актового запису про народження № 892, складеного 04 грудня 1992 року, вказавши в графі «батько» - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено повністю.

ОСОБА_2, яка не брала участь у розгляді справи, проте є племінницею ОСОБА_7 та, вважає себе спадкоємцем за представленням, після смерті своєї матері, що є рідною сестрою спадкодавця, діючи через свого представника ОСОБА_3, подала на це рішення апеляційну скаргу.

Скаргу обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її рідний дядько ОСОБА_8 Після його смерті лишилась спадщина, у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, яку повинна успадкувати за правом представлення лише вона, оскільки інших осіб, які б мали право на спадкування після нього - немає.

ОСОБА_7 за життя ніколи не був одружений та не визнавав ОСОБА_4 своїм сином. Не дивлячись на це, ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаною заявою, щоб оформити спадщину, після його смерті, і районний суд, достовірно знаючи про наявність спору про право на спадщину, розглянув заяву в порядку окремого провадження, замість того щоб розглядати спір в порядку позовного провадження.

Посилаючись на наведене, просила скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вона підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки відсутній спір про право, і тим надано належні та допустимі докази, що померлий ОСОБА_7 є його батьком.

Колегія не погоджується з таким, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення батьківства, родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналогічні положення викладені у ст. 234 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення заявника до суду).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 (натепер ст.294) Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту батьківства, заявник вказував, що такий факт йому необхідний для подальшого оформлення спадкових прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, в графі «батько» зазначено - ОСОБА_6, в графі «мати» - ОСОБА_5 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с.7).

Рішенням Корабельного районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 липня 1998 року, ОСОБА_7 було призначено опікуном над ОСОБА_4 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції вчинено запис за № 1011 (а.с.10).

За життя, ОСОБА_7 був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с. 13).

Інших осіб, які б проживали разом з ними не зазначено, а, відповідно, будь-якого спору про право немає.

Тому, як на думку районного суду, встановлення бажаного заявником факту буде достатнім, для оформлення його в правах спадкоємця.

В той же час, в тому ж Корабельному суді, у того ж судді є цивільна справа, порушена провадженням за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради та ОСОБА_4 про визнання права на спадщину за представленням, що відкрилася після смерті її рідного дядька - ОСОБА_7, та матері - рідної сестри померлого.

Таким чином, існує спір про право, що вже саме по собі, виключало право суду розглядати дану справу в порядку окремого провадження.

Оскільки суд був іншої думки і розглянув заяву в порядку окремого провадження, то апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_4, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, залишити без розгляду.

Одночасно заявникові слід роз'яснити його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 294, 367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства ОСОБА_7 щодо нього - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_4 про його право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

____________________________________________________________

Повний текст постанови складено 03 липня 2018 року