Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 580/796/17

провадження № 61-28765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Курганська сільська рада Лебединського району Сумської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року, у складі судді Стеценка В. А., та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Криворотенка В. І., Собини А. П.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - Курганська сільська рада Лебединського району Сумської області (далі - Курганська сільрада), про визнання факту посвідчення заповіту.

09 червня 2017 року ухвалою Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_5 було залучено до справи у якості заінтересованої особи.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_4 посилався на те, що 05 березня 2014 року ОСОБА_6 склав заповіт, який було посвідчено секретарем Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області. Згідно вказаного заповіту належні заповідачу земельні ділянки площею 3,97 га та 3,96 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництв після його смерті переходять до ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 07 квітня 2017 року

ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з тим, що в заповіті по-батькові спадкоємця вказано «ОСОБА_7», що відрізняється від по-батькові заявника, у видачі свідоцтва йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту посвідчення заповіту саме на ім'я ОСОБА_4.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року, вказану заяву залишено без розгляду. Роз'яснено ОСОБА_4 про його право подати позов на загальних підставах.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що встановлення факту, що має юридичне значення, про який просить заявник, пов'язане з наступним вирішенням спору про право на спадщину, яке підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати постановлені у справі ухвали суду першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не містять обґрунтування встановлення наявності спору про право. Заявник вказує, що у судовій справі про визнання незаконною бездіяльність Курганської сільради, на яку посилався заінтересована особа ОСОБА_5, він не є стороною, що не може свідчити про існування спору про право.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5, який є сином спадкодавця, вказує на безпідставність та необґрунтованість її доводів, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 234, частини другої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

У частині четвертій статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Виходячи із зазначеного, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи, що і було зроблено місцевим судом.

Так, у судовому засіданні судом першої інстанції встановлено наявність спору між заявником та заінтересованою особою - ОСОБА_5, який є сином заповідача та також подав заяву про прийняття спадщини після свого батька, стосовно права на спадкування

Таким чином, виявивши спір про право, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська