Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

місто Київ

справа № 289/407/17

провадження № 61-32215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (заявник) - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року у складі судді Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 06 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) про визнання кредитного договору удаваним правочином, просив визнати кредитний договір від 19 червня 2007 року № ZRZ0АЕ00003978, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 удаваним правочином; визнати недійсним кредитний договір від 19 червня 2007 року № ZRZ0АЕ00003978, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з безпідставністю вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції залишено без руху у зв'язку із несплатою судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику, ОСОБА_3, подану ним апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що заявнику направлялась копія ухвали апеляційного суду про залишення скарги без руху, надано строк для усунення недоліків, зазначену ухвалу ОСОБА_3 отримав 10 жовтня 2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження закінчився 16 жовтня 2017 року. Станом на день постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги заявнику недоліки не усунуто, а тому були наявні підстави для ухвалення такого рішення у справі.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що заявник є споживачем фінансових послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому звільняється від сплати судового збору. Такий же висновок у своїх судових рішеннях зробили Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зважаючи на наведене, на переконання заявника, оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило постановити ухвалу про відхилення скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення. На переконання банку, споживач відповідно до правила частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції, натомість від сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг споживач не звільнений. На обґрунтування відзиву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 359/3241/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду 31 травня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору удаваним правочином призначено до судового розгляду.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд в оцінці оскаржуваної ухвали врахував, що ОСОБА_3 є споживачем фінансових послуг, що надаються йому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вважаючи оскаржуваний договір удаваним, він звернувся до суду з цим позовом, керуючись положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд зробив висновок, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, а тому Закон України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави дійти висновку, що відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист їхніх прав.

Наведена норма права не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються від сплати з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору». Отже, при ухваленні Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» під час визначення пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц сформулювала правовий висновок, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме під час апеляційного перегляду. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України).

Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_3, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Зважаючи на наведене, доводи касаційної скарги Верховний Суд вважає обґрунтованими, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року постановленою з порушенням норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик