Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 382/414/16-ц

провадження № 61-34531 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у складі судді Литвин Л. І. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила встановити порядок користування земельною ділянкою розміром 0,10 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно до належної їй частини будинку, господарських будівель та споруд.

Позов мотивовано тим, що згідно рішення апеляційного суду Київської області від 8 травня 2012 року за позивачем визнано право власності та виділено в натурі наступні приміщення будинку АДРЕСА_2, а саме: кімнату 1-4 площею 7,50 кв.м, 1/3 частину житлової кімнати 1-5 площею 5,50 кв.м, житлову кімнату 1-6 площею 18,60 кв.м, з господарських споруд: 53/100 сараю &q? с;Б&q?: ;, погріб &qu&q;В&q?&q;, 1/2 тротуару № 1, колодязь № 3.

Цим же рішенням за ОСОБА_6 визнано право власності на іншу частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

На підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 25 грудня 2012 року виділеній позивачу частині будинку була присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1Позивач провела державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Згідно довідки від 22 березня 2016 року, виданої Яготинською міської радою, за адресою будинку, що розташований по АДРЕСА_2 обліковується земельна ділянка площею 0,10 га, призначення якої - для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку.

Разом з тим, судовим рішенням, на підставі якого позивач зареєструвала право власності на будинок, не був встановлений порядок користування земельною ділянкою, що призначена для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Оскільки між позивачем та відповідачем, як співвласниками квартир у зазначеному двоквартирному будинку, не досягнуто згоди щодо користування земельною ділянкою, призначеної для його обслуговування, виникла необхідність у встановленні порядку користування цією земельною ділянкою відповідно до належної кожному із співвласників частини вказаного нерухомого майна.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 01 грудня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою в натурі по ? частині, загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться навколо двохквартирного будинку розташована за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до варіанту поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно якого:

ОСОБА_4 виділяється земельна ділянка площею 0,04605 га:

1) площею 268,5 кв.м обмежена на схемі № 2 точками 3,15, лінія розподілу житлового будинку «А-1», 8,7,3;

2) площею 192,0 кв.м обмежена на схемі № 2 точками 6, 14, 13, 9, 10, лінія розподілу сараю «Б», 16, 12, 6.

ОСОБА_6 виділяється земельна ділянка площею 0,04605 га:

3) площею 356,0 кв.м обмежена на схемі № 2 точками 15, лінія розподілу житлового будинку «А-1», 8, 9, 13, 14, 1, 2, 15;

4) площею 104,5 кв.м обмежена на схемі № 2 точками 12,16, лінія розподілу сараю «Б», 10, 11, 12.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0079 га, обмежену на схемі № 2 точками 4, 5, 11, 10, 9, 8, 7, 4.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1871,70 грн витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, а також 551,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як власник частини житлового будинку, має право на визначення порядку користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цієї частини будинку.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції з урахуванням часток сторін у власності, правильно визначив порядок користування земельною ділянкою, який є найбільш наближеним до того порядку користування, який склався між сторонами. Відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не зазначила обставин, які б свідчили про порушення її прав у зв'язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції рішення прийнято на підставі сумнівних матеріалів та доказів, наданих лише позивачем, що призвело до неповного з`ясування обставин та прийняття рішення, яке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки висновку будівельно-технічної експертизи, зокрема тому факту, що господарська будівля (сарай) та погріб розміщені на земельній ділянці позивача в порушення пунктів 3.25, 3.26 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо відстані межі суміжної ділянки до вікон належного їй житлового будинку, яка повинна складати 12 метрів. Судами не враховано, що у зв'язку з встановленням порядку користування земельною ділянкою безпосередньо біля вікон будинку позивача знаходяться в 5 метрах сусіднє господарство (сарай), а відстань від будинку до погребу позивача складає 3,8 метрів.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником житлового будинку з належними господарськими і побутовими спорудами по АДРЕСА_2 була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з житлового будинку з належними господарськими та побутовими спорудами за АДРЕСА_2, є її дочка ОСОБА_6 - ? частка, дочка ОСОБА_4 - ? частка.

Згідно записів земельно-кадастрової книги за ОСОБА_8 обліковується земельна ділянка площею 0,11 га, в тому числі у приватній власності - 0,11 га, з неї: 0,10 га- для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,01 га- для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 травня 2012 року скасовано рішення Яготинського районного суду Київської області від 8 лютого 2012 року і ухвалено нове. Позов ОСОБА_6 До ОСОБА_4 про розподіл будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Розділено будинок АДРЕСА_2 між співвласниками будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Виділено в натурі ОСОБА_6 приміщення в будинку по плану: I веранда пл. 3,2 кв.м, 1-1 кімната пл. 4,7 кв.м, кімната 1-2 пл. 8,10 кв.м, кімната 1-3 пл. 7,8 кв.м, 2/3 чаcтини кімнати 1-5 пл. 11,00 кв.м, ганок пл. 1,5 кв.м, господарські споруди 47/100 частин сараю «Б», вбиральню «Г», огорожу № 2, 1/2 тротуару № 1, що становить 1/2 частину домоволодіння вартістю 108 925 грн.

ОСОБА_4 виділено приміщення в будинку по плану: 1-4 кімната пл. 7,50 кв.м, 1/3 частину житлової кімнати 1-5 пл. 5,50 кв.м, житлову кімнату 1-6 пл. 18,60 кв.м, господарські споруди: 53/100 сараю «Б», 1/2 тротуару № 1, колодязь №3, що становить 1/2 частину домоволодіння вартістю 107 031 грн.

Рішенням виконавчого комітету Яготинської міської ради Київської області від 25 грудня 2012 року «Про присвоєння поштової адреси частині житлового будинку громадянки ОСОБА_4, що знаходиться по АДРЕСА_2», частині житлового будинку, що належить ОСОБА_4 знаходиться по АДРЕСА_2, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, який належить сторонам на праві спільної часткової власності за рішенням суду, яке набрало законної сили.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами першою та другою статті 120 ЗК Українипередбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК Українибере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2016 року вбачається, що експертом запропоновано два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до належних сторонам часток у праві спільної власності на вказане нерухоме майно.

Згідно із запропонованим експертом варіантом № 2 встановлення порядку користування земельною ділянкою в натурі по 1/2 частині, загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, відповідно до варіанту поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд виділяється:

Першому співвласнику (ОСОБА_4.) - земельна ділянка площею 0,04605 га (460,5 кв.м):

1) площею 268,5 кв.м, обмежену на схемі № 2 точками 3, 15, лінія розподілу житлового будинку «А-1», 8, 7, 3;

2) площею 192, 0 кв.м, обмежену на схемі № 2 точками 6, 14, 13, 9, 10, лінія розподілу сараю «Б», 16, 12, 6.

Другому співвласнику (ОСОБА_6.) - земельна ділянка площею 0,04895 га (489,5 кв.м):

1) площею 356,0 кв.м, обмежену на схемі № 2 точками 15, лінія розподілу житлового будинку «А-1», 8, 9, 13, 14, 1, 2, 15;

2) площею 104,5 кв.м, обмежену на схемі № 2 точками 12, 16, лінія розподілу сараю «Б», 10, 11, 12.

Залишається у спільному користуванні земельна ділянка площею 0,0079 га, обмежена на схемі № 2 точками 4, 5, 11, 10, 9, 8, 7, 4.

Встановивши, що вказаний варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2016 року, відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосувавши наведені норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою саме за цим варіантом.

Крім того, суд врахував, що сторони користувались спільним заїздом до будинку та при вказаному варіанті для сторони, якій виділена частина будинку з боку вул. Мономаха - позивачу, для влаштування проїзду немає необхідності проводити вирубку існуючих насаджень.

Цей варіант передбачає встановлення користування земельною ділянкою без відхилення від ідеальних часток співвласників, і при такому варіанті користування земельною ділянкою кожна із сторін матиме змогу користуватися та обслуговувати свою частину будинку та господарських споруд, не порушуючи права інших осіб.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що судами при встановленні порядку користування земельною ділянкою не враховано порушення пунктів 3.25, 3.26 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо відстані межі суміжної ділянки до вікон належного їй житлового будинку, не впливають на обґрунтованість висновків судів щодо наявності правових підставі для встановлення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2016 року варіантом, який відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами.

При цьому, під час розгляду справи судами не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв'язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких відповідачем не наведено.

У силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги у переважній більшості є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірені апеляційним судом та обґрунтовані висновки щодо яких викладено у мотивувальній частині ухваленого ним рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська