Справа № 303/5520/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2018 року (у складі судді Куцкіра Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у вересні 2017 р.

Просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 - із ? до 1/6 частини від його доходу.

На обґрунтування позовних вимог указав, що аліменти в розмірі ? частини доходу є несправедливими та незаконними, оскільки ставлять його у скрутне матеріальне становище. Ним сплачуються аліменти на дитину від іншого шлюбу в розмірі 1/6 частини від його доходу, в нього змінився склад сім'ї, він проживає разом із громадянкою ОСОБА_5 без укладення шлюбу, в якої також є діти від іншого шлюбу, аліменти на яких колишнім чоловіком ОСОБА_5 не сплачуються, у зв'язку з чим позивач утримує і цих дітей. Також зазначає на необхідність постійного стаціонарного лікування у зв'язку з проблемами зі здоров'ям.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2018 р. у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не врахував, що внього змінився склад сім'ї, він сплачує аліменти на користь дитини від іншого шлюбу, йому необхідно проходити періодичне стаціонарне лікування у зв'язку зі станом здоров'я. Зазначає, що його дохід складається виключно із заробітної плати, половина якої іде на сплату аліментів, а сума, що залишається після цього, є недостатньою для забезпечення достатнього рівня життя і лікування.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що підстав для зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України немає. Окрім того, позивач уже звертався у 2016 р. із аналогічним позовом (цивільна справа №303/256/16-ц), за наслідками розгляду якого рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2016 р. рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 вересня 2016 р. скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 р. указане рішення апеляційної інстанції залишено без змін (а.с.68-72).

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що обставини на які посилався позивач як на обґрунтування своїх доводів, є недостатніми для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком через його повну відповідність обставинам справи, письмовим доказам, нормам матеріального та процесуального права.

При цьому судом установлено, що 20.08.2006 р. у сторін народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.5). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2011 р. (а.с.6) було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2011 р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки №107 від 11.09.2017 р., виданої ВП «Мукачівська дистанція колії», дохід ОСОБА_2 за період із березня 2017 р. по серпень 2017 р. усього склав 81 644,70 грн. (а.с.8). Згідно з довідкою Горондівської амбулаторної практики сімейної медицини № 35 від 12.09.2017 р. (а.с.9) ОСОБА_2 перебуває на обліку в амбулаторії з приводу хронічного захворювання. Також у матеріалах справи містяться листки непрацездатності від 26.09.2017 р. і 05.05.2017 р., які підтверджують факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні (а.с.11,12). Із довідки №1797 від 07 липня 2017 р., виданої виконкомом Кольчинської селищної радивидно, що ОСОБА_2 проживає разом із ОСОБА_5, у якої є двоє дітей:ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. і набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з положеннями ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз положень статті 183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про стягнення аліментів із урахуванням обставин, які передбачені у статті 182 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, за змістом указаних норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому належить враховувати, що в разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх достатній розмір.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності зменшення розміру стягуваних аліментів через те, що визначений рішенням суду розмір аліментів ставить позивача в скрутне матеріальне становище.

Зокрема, заявник у апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не врахував, що в нього змінився склад сім'ї, він сплачує аліменти на користь дитини від іншого шлюбу, а йому самому необхідно проходити періодичне стаціонарне лікування у зв'язку зі станом здоров'я.

Дійсно, в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують указані факти.

Так, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2015 р. ухвалено стягувати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с.7).

Зміна складу сім'ї позивача підтверджується довідкою виконкому Кольчинської селищної ради №1797 від 07 липня 2017 р. про те, що ОСОБА_2 проживає разом із ОСОБА_5, у якої є двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стан здоров'я позивача підтверджується довідкою Горондівської амбулаторної практики сімейної медицини № 35 від 12.09.2017 р. (а.с.9), з якої видно, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в амбулаторії з приводу хронічного захворювання, і листками непрацездатності від 26.09.2017 р. і 05.05.2017 р., які підтверджують факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Однак, позивач не бере до уваги, що його син - ОСОБА_4, також має хронічне захворювання і потребує постійного лікування.

Указане підтверджується довідкою № 294 від 12.12.2017 р., із якої видно, що в ОСОБА_4 є хронічне захворювання (а.с.60). Також у матеріалах справи міститься низка доказів, які підтверджують захворювання у сина позивача та постійну потребу в проходженні лікування (а.с.61,62,63,64,65,66,67).

Із довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради від 02.02.2016 р. (а.с.59) видно, що ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю (ОСОБА_3.).

Отже, основні витрати по належному забезпеченню дитини всім необхідним і витратами на лікування спільного сина, лежать на відповідачці.

Також позивач посилається на те, що в нього є нова сім'я, яка складається із ОСОБА_5 (співмешканка), в якої є двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, це не біологічні чи усиновлені діти позивача, а діти його співмешканки і відповідно до закону в цьому випадку ОСОБА_2 не зобов'язаний їх утримувати.

Твердження апелянта про те, що ним сплачується 1/6 частини розміру аліментів на утримання доньки від іншого шлюбу не може слугувати єдиною і достатньою підставою для зменшення розміру аліментів у спірних правовідносинах.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені апелянтом і проаналізовані судом апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як необґрунтовані, суперечні обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 13 липня 2018 року.

Судді: