Справа № 486/1470/18
Провадження № 2/486/691/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді Далматовій Г.А.,

при секретарі Устьянові Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області,

без участі відповідача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою 128 в будинку 8 по пр. Незалежності у м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що вона є співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини квартири є її чоловік ОСОБА_4 В квартирі зареєстровані вона, її чоловік ОСОБА_4, син ОСОБА_5 та онук ОСОБА_3 До вересня 2013 року у квартирі також була зареєстрована невістка, яка у 2011 році переїхала проживати до м. Києва, а у 2015 році забрала до себе онука, де він проживає і на теперішній час. Оскільки, онук народився у Російській Федерації, 17.06.2016 року отримав паспорт Російської Федерації. Факт непроживання онука в квартирі можуть підтвердити свідки. Зазначила, що факт реєстрації онука у її квартирі порушує її права на вільне володіння та користування власністю, крім того, це змушує її сплачувати за нього комунальні платежі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Зазначила, що її неповнолітній онук ОСОБА_3 три роки проживає в м. Києві з матір'ю та навчається в коледжі. При цьому залишається зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1. Добровільно з реєстрації не знімається. Тому просить суд позов задовольнити.

Відповідач та його законний представник в судове засідання не з'явились. Законний представник неповнолітнього позивача, 07.12.2018 року надіслала на адресу суду заяву, з нотаріальним посвідченням її підпису, якою дає свою згоду на зняття з реєстраційного обліку свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 /а.с. 43-49/. Крім того, направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її сина, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Раніше надіслані на адресу суду документи просила долучити до матеріалів справи /а.с. 53-54/.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, з урахуванням того, що неповнолітній має постійне місце проживання у м. Києві за місцем реєстрації своєї матері, не заперечувала проти задоволення позову.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що з ОСОБА_1 є сусідами, вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона буває в гостях у позивача та їй відомо, що ОСОБА_3 не проживав з бабусею за зареєстрованим місцем проживання більше трьох років.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з ОСОБА_1 перебуває в дружніх стосунках та є сусідами, їх квартири мають спільний тамбур. Він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Онука позивача ОСОБА_8 раніше часто бачив у бабусі, однак близько трьох років ОСОБА_3 в квартирі бабусі не проживає, переїхав в м. Київ до матері.

Вислухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло видане відділом приватизації житло ВП «ЮУ АЕС» ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, 1/2 частка даної квартири належить ОСОБА_4 /а.с.16/.

Право власності на квартиру також підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно №139848607, де зазначено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, частка власності 1/2 /а.с.17/ та копією витягу про право власності на нерухоме майно №139849201, за третьою особою ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, частка власності 1/2 /а.с.18/.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) станом на 19.09.2018 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 /а.с.19/.

Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-СТ №511389 ОСОБА_3 народився 26.04.2002 року в м. Бодайбо Іркутської області Росія, його батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 /а.с. 15/.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-БК №256370 /а.с. 22/ ОСОБА_9 06 серпня 2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на ОСОБА_2

Згідно акту про не проживання №207 від 18.09.2018 року ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2, зі слів сусідів, не проживає з 2015 року /а.с. 21/.

Відповідно до довідки, виданої Оптико-механічним коледжем Київського національного університету ім. Т. Шевченка № 358/061 від 27.08.2018 року ОСОБА_3 з 2017 року навчається на першому курсі денного відділення. /а.с.20/

У судовому засіданні встановлено, що відповідач залишив квартиру у 2015 році та з тих пір там не проживає, проживає з матір'ю у м. Києві, де і навчається. Мати неповнолітнього має у власності житло у м. Києві.

Як вбачається з копії витягу про державну реєстрацію прав /а.с. 44, 46/ ОСОБА_9 на праві приватної власності належить квартира №50 по б-ру ОСОБА_11 в м. Києві.

Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються ЖК України та відповідними нормами ЦК України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сімї без поважної причини понад один рік.

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В силу ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради про доцільність визначення неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням від 19 грудня 2018 року №363 /а.с. 67-68/, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визнати визначення неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: м. Южноураїнськ пр-т Незалежності (Леніна) АДРЕСА_3.

В судовому засіданні встановлено, що з 2015 року неповнолітній ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2, оскільки переїхав до м. Києва, власних речей в квартирі не має, тим самим втратив всілякий звязок із житлом.

Оскільки ОСОБА_3, з 2015 року, тобто понад один рік, не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, без поважних причин, він втратив право користування нею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору 704,80 грн., тобто 352,40 грн. з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 352,40 грн. - з державного бюджету.

Керуючись ст.ст.12,81,141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 Росія, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №128 в будинку №8 по пр. Незалежності у м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_11 Росія, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, 352,40 гривень (триста пятдесят дві гривні сорок копійок) судового збору.

Зобов'язати відділення Управління Державної казначейської служби України у м. Южноукраїнську Миколаївської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_11 Росія, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13, сплачений судовий збір на користь держави (р/р 4010, КЕКД 22030101, «Судовий збір (Державна судова адміністрація України,050)» в сумі 352,40 гривень (триста пятдесят дві гривні сорок копійок) за квитанцією №0.0..1 від 20 жовтня 2018 року.

Повний текст рішення буде складений протягом трьох днів з дня з оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

При оголошенні в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_12

________________________________________

Повний текст рішення складено 28.12.2018 року.