Справа № 500/7448/15-ц
Провадження № 4-с/500/10/18
УХВАЛА

25 вересня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 (далі - держвиконавець), що виразилися у винесенні постанови від 23 жовтня 2017 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 по зведеному виконавчому провадженню № 54962634, хоча ці кошти належали саме заявнику ОСОБА_2, які ОСОБА_1 отримав за довіреністю. ОСОБА_1 звернувся до суду із скрагою на дії та бездіяльність держвиконавця, що виразилися у винесенні постанов від 20 жовтня 2017 року про відкриття виконавчих проваджень №№ 54959750 та 54960043 та у неповідомленні ОСОБА_1 про відкриття виконавчих проваджень №№ 54959750 та 54960043, тому що постанови винесені на підставі постанови суду строк виконання якої закінчився та про відкриття провадження держвиконавець ОСОБА_1 не повідомив. В судовому засіданні заявник ОСОБА_1, який є одночасно представником заявника ОСОБА_4 скарги підтримав.

Держвиконавець в судове засідання викликався належним чином, але не зявився. Раніше під час розгляду справи із скаргою не погоджувався, вважав всі дії законними.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що скарги підлягають задоволенню.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою,якщо вважають, що рішенням, діями та бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права та свободи. Згідно ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 року по цивільній справі № 500/7448/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 основну заборгованість по частині боргу в іноземній валюті в сумі 48162грн. 12коп., три відсотка річних по частині боргу в іноземній валюті в сумі 6682грн. 49коп., 4800грн. основної заборгованості по частині боргу у валюті України, 5061грн. 60коп. збитків від інфляції по частині боргу у валюті України, три відсотка річних по частині боргу у валюті України в сумі 1348грн., а разом 66054грн. 86коп.

Під час виконання вказаного рішення держвиконавець перерахував грошові кошти в інтересах ОСОБА_2 на належний ОСОБА_1 рахунок, як представнику ОСОБА_2 Таким чином, держвиконавцю достовірно було відомо, що грошові кошти, які він перераховував на рахунок ОСОБА_1 належать саме ОСОБА_2, в інтересах якого діяв на виконання доручення ОСОБА_1 Наведену обставину держвиконавець не заперечує та у своїх поясненнях наводить саме такі фактичні обставини справи. Більш того, ці обставини підтверджені наданими виконавчою службою до суду документами, а саме розпорядженнями про перерахунок належних ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок його представника ОСОБА_1 Інших грошових коштів за цей період на рахунок ОСОБА_1 не поступало, що підтверджується випискою банку.

Але постановою від 23 жовтня 2017 року був накладений арешт на кошти боржника ОСОБА_1, тобто, наклавши арешт на рахунок ОСОБА_1 держвиконавець свідомо порушив права стягувача ОСОБА_2 та позбавив його можливості отримати стягнуті на виконання судового рішення грошові кошти. Тому суд визнає накладення арешту неправомірним, а постанову про накладення арешту підлягаючий скасуванню.

Крім того, щодо відкриття виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1, то суд встановив наступне. Всупереч приписам ст. 4 та ст.24 Закону «Про виконавче провадження»: «Вимоги до виконавчого документу» і «Місце виконання провадження» в резолютивній частині постанови суду від 05 липня 2017 року, на яку посилається держвиконавець, відсутні місце проживання та ідентифікаційний код боржника, тобто інформація щодо конкретизації винної особи. Окрім того, заявою від 30 жовтня 2017 року державна виконавча служба та безпосередньо держвиконавець, на якого покладено виконання ВП №№ 54960043 і 54959750, були повідомлені щодо відсутності ОСОБА_1 за наведеною в постанові суду адресою, а також про проживання ОСОБА_1 за іншою адресою. Таким чином, держвиконавець, якій виконує примусові дії, був повідомлений та точно знав, що наведена у вступній частині постанови суду від 05 липня 2017 року адреса (місце проживання боржника) не відповідає дійсності та про те, що ОСОБА_1 не отримав та не міг отримати постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього боргу та не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином. Будь яких визначених законом дій щодо встановлення місця проживання ОСОБА_1 та належного повідомлення його про відкриття виконавчого провадження щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього боргу держвиконавець не здійснив. Також слід зазначити, що держвиконавець не мав права виконувати ніяких дій щодо виконання ВП №№ 54960043 і 54959750, адже постанови про їх відкриття не були надіслані та вручені боржнику належним чином. Ніяких доказів належного надіслання таких постанов ОСОБА_1 як можливому боржнику за цими провадженнями не було надано. У поштовому повідомленні про вручення рекомендованого листа, копію якого держвиконавець надав до суду, взагалі відсутні будь-які позначки або підписи. Перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Наведений висновок грунтується на висновках Верховного суду України за аналогічною категорією справ, які він зробив в постанові від 07 травня 2018 року по справі № 916/1605/15-г.

Крім того, виконавчі провадження №№ 54960043 і 54959750 були відкриті, згідно із наданих до суду копій постанов про відкриття виконавчих проваджень, 20 жовтня 2017 року, тобто, із пропуском 3х-місячного строку, визначеного нормами ст.38 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Таким чином, протиправні дії держвиконавця щодо помилкового відкриття виконавчих проваджень №№ 54960043 і 54959750 (щодо ОСОБА_1 як боржника) безпосередньо повязані із порушенням прав іншої особи ОСОБА_2 за іншим виконавчим провадженням.

За таких обставин, суд доходить висновку, що скарги обґрунтовані, тому вимоги скаржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.259-261,450,451, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, що виразилися у винесенні постанови від 23 жовтня 2017 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 по зведеному виконавчому провадженню № 54962634.

Скасувати постанову від 23 жовтня 2017 року головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 по зведеному виконавчому провадженню № 54962634.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, що виразилися у винесенні постанов від 20 жовтня 2017 року про відкриття виконавчих проваджень №№ 54959750 та 54960043.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, що виразилася у неповідомленні ОСОБА_1 про відкриття виконавчих проваджень №№ 54959750 та 54960043.

Скасувати постанови від 20 жовтня 2017 року головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про відкриття виконавчих проваджень №№ 54959750 та 54960043.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повної судової ухвали.

Повна ухвала суду складена 1 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_7