Номер провадження: 22-ц/785/7379/18
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.

12 грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-3).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були задоволені в повному обсязі. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 756 грн 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн 00 коп. (а.с.93-95).

Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.

Позивач в обґрунтування свого позову посилалась на те, що 31 січня 2017 року о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_1 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Одеса, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Фіат», н/з НОМЕР_2 та автомобілем «Кіа» н/з НОМЕР_3, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України». Постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 року по справі №520/1557/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до Висновку судового експерту №021/17 від 22 лютого 2017 року вартість майнової шкоди, причиненої власнику автомобілю Fiat Sedici н/з НОМЕР_2, 2008 року випуску становить 237512,96 грн. Ринкова вартість автомобілю Fiat Sedici н/з НОМЕР_2, 2008 року випуску, у стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 87756,87 грн. Тому на думку позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду, сума яка становить 149756 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована та страхова компанія сплатила ОСОБА_3 99000,00 грн. у якості відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-3).

Відповідач в своєму відзиві вказував на те, що позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не було надано жодних належних доказів, які б підтверджували завдання шкоди на суму 50 756 грн, так як висновок експерта № 021/17 від 22.02.2017 року, на думку відповідача, був складений не вірно, та він є таким, що не відповідає дійсності (а.с. 73-74).

Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка, відповідно до закону, зобов'язана відшкодувати шкоду, а тому вирішив задовольнити позовні вимоги.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу (а.с.102-105).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_4 просив задовольнити апеляційну скаргу. Позивач до суду не з'явилась. Про час там місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 131). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує на те, що при винесені рішення суд першої інстанції посилався на висновок експерта №021/17, однак апелянт з ним не погоджується та вважає, що висновок складений упереджено та необґрунтовано (а.с.102-105).

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 року в справі №520/1557/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності в зв'язку з тим, що 31.01.2017 року о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_1 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Одеса, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Фіат», н/з НОМЕР_2 та автомобілем «Кіа» н/з НОМЕР_3, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України» (а.с. 4-5).

Відповідно до висновку судового експерту № 021/17 від 22.02.2017 року вартість майнової шкоди, причиненої власнику автомобілю Fiat Sedici н/з НОМЕР_2, 2008 року випуску становить 237 512,96 грн. Ринкова вартість автомобілю Fiat Sedici н/з НОМЕР_2, 2008 року випуску, у стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 87 756,87 грн (а.с. 12-57).

Як встановлено судом першої інстанції та на що власне посилались сторони в справі, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, та страхова компанія сплатила на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 99 000 грн.

Окрім того, в матеріалах справи міститься лист № 31/15/5141-1361 від 15.06.2018 року Територіального сервісного центру № 5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ, адресований ОСОБА_3 відповідно до якого згідно бази даних АІС «Автомобіль» МВС в Одеській області та Єдиного державного реєстру МВС України на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований автомобіль FIAT SEDICI, н/з НОМЕР_2 2008 р.в., синього кольору, та 17.03.2017 року знятий з обліку для реалізації. 17.05.2017 року вказаний автомобіль зареєстрований на іншу особу (а.с. 83).

Відповідно до чч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах , а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За положеннями ст. 30 зазначеного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 15 постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки», роз'яснив, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Отже, як було встановлено, 31.01.2017 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого автомобілю ОСОБА_3 була завдана матеріальна шкода. 22.02.2017 року було виготовлено висновок № 021/17, яким було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої майну ОСОБА_3 Страховиком відповідача було сплачено позивачу 99 000 грн в якості відшкодування шкоди. Позивач звернулася з позовом, надаючи при цьому висновок № 021/17, 22.12.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи з відповідними запереченнями щодо експертного висновку ОСОБА_2 звернувся після спливу тривалого часу з дати настання ДТП (через півтора року), проте проведеного за його ініціативою альтернативного експертного дослідження, суду першої інстанції надано не було. 17.05.2018 року автомобіль було відчужено третій особі. Апелянт посилається на те, що висновок № 021/17 складений упереджено та є необґрунтованим. При цьому апелянт зазначає, що експерт у вказаному висновку в п. 5 довідково-нормативної літератури посилався на автомобіль LADA, ВАЗ-2110, тоді як висновок проводився стосовно автомобіля Fiat Sedici, д.н.з. НОМЕР_2 та про призначення експертного автотоварознавчого дослідження із визначенням вартості матеріальної шкоди він не повідомлявся. Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, оскільки посилання експерта на інший автомобіль в п. 5 висновку оцінюються як допущення технічної помилки в описовій частині висновку, адже далі по тексту висновку є досить зрозумілим, що експерт досліджує саме автомобіль марки Fiat Sedici, д.н.з. НОМЕР_2 використовуючи при цьому відповідну інформацію з відповідних джерел та посилаючись на фототаблицю вказаного автомобілю. Крім того, відповідно до вказаного висновку експертом було надано повідомлення телеграфом, з якого вбачається, що ОСОБА_2 повідомлявся про експертизу на 07.02.2017 року на 11.00 за адресою: АДРЕСА_1, експерт Кеосак А.П. (а.с. 53). Висновок складено судовим експертом Кеосак Андрійом Петровичем.

Таким чином, оскільки за встановленими обставинами справи позивачу була завдана матеріальна шкода, яка була відшкодована лише частково, а положеннями матеріального права передбачений обов'язок особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України), за наявності відповідних належних доказів, які не були спростовані апелянтом, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

13.12.2018 року м. Одеса